ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018

м. Дніпро

Справа № 904/3678/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ-ЕЛЕКТРО", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНОТАВР", м.Дніпро

про стягнення коштів в сумі 95 163,65 грн.

Суддя Красота О.І.

Без участі представників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ-ЕЛЕКТРО" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНОТАВР" і просить суд стягнути збитки в розмірі 95 163,65 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором №155-ОС від 07.02.2017р. централізованого спостереження за станом охоронної сигналізації.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

13.09.2018р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до п.6.2.1 Договору, для забезпечення гарантії відшкодування можливих збитків матеріальна відповідальність Відповідача застрахована в страховій компанії. Відповідний договір укладено між Відповідачем та ПрАТ «СК «Альянс». Тому, обов’язок по відшкодуванню заподіяної Відповідачу шкоди покладається на ПрАТ «СК «Альянс».

02.10.2018р. Відповідач подав клопотання про призначення судової експертизи, у зв’язку з тим, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості втрачених товарно-матеріальних цінностей, доказів їх придбання, оплати, відомостей про амортизаційний знос.

02.10.2018р. Відповідач подав заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ПрАТ «СК «Альянс», у зв’язку з тим, що рішення у справі може вплинути на права та обов’язки ПрАТ «СК «Альянс».

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ-ЕЛЕКТРО" (далі-замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІНОТАВР" (далі-охорона, Відповідач) укладено Договір централізованого спостереження за станом охоронної сигналізації № 155-ОС (далі-Договір), що встановлена в офісі, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого (Плеханова), 15-Б.

Відповідно до п. 2.1 Договору, замовник доручає, а охорона за плату приймає на себе обов’язок зі спостереженням за станом технічних засобів охорони (далі-ТЗО), що підключені до пункту централізованого спостереження охорони (далі-ПЦС), та здійснення реагування на протиправні дії щодо об’єкту у разі отримання від ПЦС повідомлення про спрацювання ТЗО (тривожне сповіщення). Періодом спостереження за станом ТЗО вважається період з моменту включення ТЗО до моменту їх виключення відповідальною особою замовника, що фіксується на ПЦС за допомогою технічних засобів охорони. Замовник, у свою чергу, зобов’язується приймати та оплачувати послуги охорони у порядку і розмірах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 6.2.2 Договору, охорона несе перед замовником матеріальну відповідальність за прямі дійсні збитки, спричиненні третьою особою, яка проникла на об’єкт в період спостереження за станом ОС шляхом зламування або руйнування вікон і дверей, заблокованих механічними засобами безпеки та ОС, і вчинила крадіжку майна замовника, що знаходилось в межах об’єкта.

18.10.2017р. приблизно о 02 год. 50 хв., невстановлена особа, таємно шляхом віджиму вікна, проникла в приміщення офісу Відповідача, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул. Князя Володимира Великого (Плеханова), 15-Б., звідки викрали майно, належне Відповідачу.

Відносно даного правопорушення Відповідачем було подано заяву до правоохоронних органів, наразі у слідчому відділенні Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 18.10.2017р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003038. Старшим слідчим Шевченківського ВП ДВП ГУНТ в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування, даний факт підтверджується листом старшого слідчого Доля О.В. (а.с.18).

Для фіксування наслідків скоєного правопорушення 18.10.2017р. Відповідачем було проведено інвентаризацію майна, за наслідками якої складено Акт інвентаризації, яким встановлено нестачу основних засобів та ТМЦ.

Сума збитків без ПДВ становить 79 303,04 грн. Загальна суму збитків з ПДВ становить 95 163,65 грн. (а.с.20).

Було викрадене наступне майно:

- ноутбук Aser V3-731-20204650 Makk, в кількості 1 шт., вартістю 8 333,33 грн. без ПДВ;

- ноутбук 13.3 – inch MacBook Pro, в кількості 1 шт., вартістю 20 416,67 грн. без ПДВ;

- рамка Unika Class 1 – П Біле скло в кількості 5 шт., вартістю 374,57 грн. без ПДВ за 1 шт., на загальну суму 1 872,85 грн. без ПДВ;

- рамка Unika Class 3 – П Біле скло в кількості 1 шт., вартістю 842,54 грн. без ПДВ;

- рамка Unika Class 4 – П Біле скло в кількості 35 шт., вартістю 1 366,79 грн. без ПДВ за 1 шт., на загальну суму 47 837,65 грн. без ПДВ.

Позивачем 31.10.2017р. було направлено на адресу Відповідача претензію про відшкодування збитків у розмірі 95 163,65 грн. (а.с.21).

Відповідачем збитки у розмірі 95 163,65 грн. не оплачені, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двосторонніми.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених у статті 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охоронну діяльність», охоронна діяльність - надання послуг з охорони власності та громадян; об'єкт охорони - фізична особа та/або майно. Охорона майна - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про охоронну діяльність», охорона майна та фізичних осіб забезпечується персоналом охорони шляхом здійснення таких заходів:

1) використання пунктів централізованого спостереження, технічних засобів охорони, транспорту реагування, службових собак;

2) контроль за станом майнової безпеки об'єкта охорони;

3) запобігання загрозам особистій безпеці фізичної особи, яка охороняється;

4) реагування в межах наданих законом повноважень на протиправні дії, пов'язані з посяганням на об'єкт охорони.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охоронну діяльність», персонал охорони під час виконання функціональних обов'язків зобов'язаний:

1) забезпечувати цілісність об'єктів охорони та недоторканність майна, що на них зберігається, недоторканність фізичних осіб;

2) припиняти шляхом здійснення заходів реагування правопорушення проти власності, фізичних осіб, порушення режиму роботи об'єктів охорони;

3) негайно у будь-який спосіб повідомляти відповідні правоохоронні органи про вчинення протиправних дій щодо власності, фізичних осіб та інших незаконних дій, що мають ознаки кримінального правопорушення, у місцях здійснення заходів охорони;

4) зберігати таємницю, що охороняється законом, а також конфіденційну інформацію про господарську діяльність суб'єктів господарювання, оголошену такою в установленому порядку, відомості про особисте і сімейне життя фізичних осіб, що стали відомі у зв'язку з виконанням службових обов'язків, крім випадків, передбачених законодавством;

5) не вчиняти дій, що порушують громадський порядок.

Згідно ст. 15 Закону України «Про охоронну діяльність», персонал охорони за невиконання або неналежне виконання покладених на нього обов'язків несе дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1, 2 ст. 224 Господарського кодексу України визначено, що Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ч.1 ст.225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення Відповідача покладено на Позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, інвентаризація проводилась Позивачем одноособово без залучення представників Відповідача.

Також Позивачем не надано жодного доказу, що викрадене майно, яке Позивач зазначає у позовній заяві, перебувало (знаходилося) за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого (Плеханова), 15-Б.

Позивачем не було надано ніяких підтверджуючих документів щодо придбання, вартості та стану придбаних основних засобів та товарно-матеріальних цінностей, відомостей щодо податкового та бухгалтерського обліку останніх у Відповідача, розрахунку амортизаційного зносу або ж взагалі списання останніх тощо.

Отже, Позивачем не надано доказів того, що він є власником спірного (викраденого) майна.

Крім того, Позивачем було заявлено лише загальну суму без жодних підтверджуючих документів.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки Позивачем не доведено приналежність йому спірного (втраченого) майна, а тому не доведено понесення ним збитків у результаті його втрати. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про призначення судової експертизи у справі, на розгляд якої пропонував суду поставити питання щодо документального підтвердження приналежності втраченого майна Позивачу та визначення його вартості.

Відповідно до ч.1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов, зокрема, для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Однак, для з’ясування факту придбання (приналежності) викраденого майна Позивачу, не має потреби у спеціальних знаннях, такі обставини можуть бути встановлені судом на підставі відповідних документів, а оскільки відповідні документи відсутні (не були надані суду Позивачем), то й призначення експертизи щодо визначення вартості втраченого майна є недоцільним та призведе лише до затягування розгляду справи.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстави для призначення судової експертизи у даній справі та відмовляє у задоволенні клопотання Відповідача.

Також, Відповідачем подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ПрАТ «СК «Альянс».

Відповідно до вимог ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідачем не наведено та не надано доказів в підтвердження існування обставин, які зумовлюють необхідність залучення ПрАТ «СК «Альянс» до участі у справі в порядку ст. 50 ГПК України, оскільки предметом даної позовної заяви є стягнення матеріальної шкоди за Договором централізованого спостереження за станом охоронної сигналізації № 155-ОС від 07.02.2017р., який укладений між Позивачем та Відповідачем.

Тому, суд вважає, що рішення у даній справі безпосередньо не вплине на права або обов’язки ПрАТ «СК «Альянс», що є підставою для відмови в залученні його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

22.10.2018р.

Повне рішення складено 22.10.2018