ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

16.10.2018 Справа № 920/804/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., розглянувши заяву б/н від 17.09.2018 (вх. № 2210 від 08.10.2018) Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) до фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни (42215, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 38247,28 грн. заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 08.06.2017 (24009,98 грн. - заборгованість за кредитом, 5113,61 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 6186,82 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 2936,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором),

без виклику представників,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 до господарського суду Сумської області Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) подано заяву про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 38247,28 грн. заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 08.06.2017 (24009,98 грн. - заборгованість за кредитом, 5113,61 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 6186,82 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 2936,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором), укладеного ним та фізичною особою-підприємцем Стадник Ганною Валентинівною (42215, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 08.10.2018 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 920/804/18 та визначено її до розгляду судді Спиридоновій Н.О.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що 08.06.2017 фізичною особою-підприємцем Стадник Ганною Валентинівною через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви боржник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua, які разом із заявою складають кредитний договір б/н від 08.06.2017 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. 08.06.2017, на підставі укладеного договору, заявником було перераховано на поточний рахунок боржника кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн. на строк 12 (дванадцять) місяців від дня видачі кредиту. В порушення відповідних умов договору та приписів законодавства боржник не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. У зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором б/н від 08.06.2017, станом на 04.09.2018 у фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни виникла заборгованість у розмірі 38247,28 грн., яка складається з: 24009,98 грн. заборгованість за кредитом; 5113,61 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1 Умов; 6186,82 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9 Умов; 2936,87 грн. заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яка нарахована згідно пункту 3.2.8.10.1 Умов.

В обґрунтування вказаних вимог заявник надав наступні документи: копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» б/н, б/д; копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості; обґрунтування та пояснення до розрахунку заборгованості; копії банківських виписок по рахунках; меморіальний ордер на видачу кредиту; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; копію виписки із статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; копію Банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 та копію довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017.

Відповідно до частин першої, другої статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 Господарського процесуального кодексу України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

За змістом статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до положень статті частини четвертої статті 147, частини першої статті 232 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є судовим рішенням та підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника (частина перша статті 154 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен, на підставі викладених обставин та доданих до заяви доказів, перевірити наявність підстав виникнення та наявність порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, за змістом статті 150 Господарського процесуального кодексу України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб громадян України), вказівку на статус фізичної особи підприємця (для фізичних осіб підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом частини третьої статті 13, частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-78, 86 Господарського процесуального кодексу України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заява б/н від 17.09.2018 (вх. № 2210 від 08.10.2018) Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) не відповідає вимогам частини другої, третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:

По-перше, до заяви не додано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів укладення між сторонами в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

По-друге, до заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

З вищевказаної заяви вбачається, що заявник обґрунтовуючи свої вимоги посилається на укладений між сторонами кредитний договір б/н від 08.06.2017, який фактично складається з Анкети-заяви фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни (42215, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua. Умови вказаного договору виконані банком належним чином, позичальнику надані кредитні кошти, якими він користувався, але при цьому він не виконував належним чином свої грошові зобов'язання з повернення кредитних коштів з урахуванням процентів за їх користування

Відповідно до пункту 3.2.8.1 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту строковий кредит «КУБ» для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, процента за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Заява), а також в системі Приват24.

Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі, або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам Національного Банку України, які регулюють кредитні відносини.

Розглянувши додані до заяви документи судом встановлено, що ані в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» б/н, б/д, ані в додатках до неї стягувачем не надано належних та допустимих доказів підпису вказаної Анкети-заяви з боку фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни (42215, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) ні в письмовій формі, ні в електронному вигляді шляхом підписання електронно-цифровим підписом. Зазначена Анкета-заява містить лише підпис представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» засвідчений печаткою товариства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів укладення (підписання) між сторонами кредитного договору б/н від 08.06.2017 в тому числі в електронному вигляді.

Тобто, заявником не надано ні доказів укладення договору в письмовому вигляді, ні в електронному вигляді, та як наслідок - наявності заборгованості за таким договором б/н від 08.06.2017 станом на 04.09.2018 в сумі 38247,28 грн., з яких: 24009,98 грн. заборгованість за кредитом; 5113,61 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1 Умов; 6186,82 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9 Умов; 2936,87 грн. заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яка нарахована згідно пункту 3.2.8.10.1 Умов.

Крім того, розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.06.2017 станом на 04.09.2018 не є документом, що підтверджує наявність у фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а є за своїм юридичним значенням лише одностороннім арифметичним розрахунком працівників банку, який не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідних сум.

Окрім вказаного, що стосується вимоги про видачу судового наказу по пені, яка, на думку стягувача, є заборгованістю за кредитним договором, суд її відхиляє з на ступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а є видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Вимога про сплату пені виникає в силу закону відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України. Вимога про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й має грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, та у випадку їх належного обґрунтування та розрахунку вказана сума може бути стягнута з боржника в порядку позовного провадження, оскільки в порядку наказного провадження можливе стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки стягнення пені є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, правовим наслідком порушення зобов'язання у разі прострочення його виконання, а також враховуючи можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимоги про стягнення пені - не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Вказане вище спростовує доводи заявника, що вимога про стягнення пені є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі, у зв'язку з чим за вимогами по пені може бути виданий судовий наказ.

Крім того, вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підлягають розгляду в порядку позовного провадження, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо.

Таким чином, господарський суд вважає, що вимоги в частині стягнення 5113,61 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 6186,82 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 2936,87 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором не підлягають розгляду в порядку наказного провадження та в видачі судового наказу в цій частині слід відмовити.

У відповідності до статті 151 Господарського процесуального кодексу України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Приписами частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом України «Про судовий збір». Судовий збір включається до складу судових витрат.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про судовий збір», платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу встановлено ставку судового збору в розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 2-1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року 1762 гривні, з 1 липня 1841 гривня, з 1 грудня 1921 гривня.

Отже, судовий збір повинен становити 176,20 грн. = (1762,00 грн. х 0,1).

В пунктах 2.20, 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу» (із змінами) зазначено, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного Банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

При цьому, документом, що підтверджує безготівкову сплату судового збору, є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Натомість, заявник до заяви б/н від 17.09.2018 (вх. № 2210 від 08.10.2018) додав документ, на якому синьою кульковою ручкою з обох сторін зроблені незрозумілі відмітки-креслення. Необхідних же реквізитів документа, що підтверджує безготівкову сплату судового збору, наданий заявником документ не містить.

Отже, належного документа, що підтверджує безготівкову сплату судового збору, підписаного уповноваженою посадовою особою банку і скріпленого печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення, заявником суду не надано.

Відповідно до пунктів 1, 3 та 8 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано із порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до частини другої статті 152, частини другої статті 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє увалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

За змістом статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Заявник також має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Разом з тим, частиною другою статті 153 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина друга статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 4, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) у видачі судового наказу за заявою б/н від 17.09.2018 (вх. № 2210 від 08.10.2018) про стягнення з фізичної особи-підприємця Стадник Ганни Валентинівни (42215, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 38247,28 грн. заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 08.06.2017 (24009,98 грн. - заборгованість за кредитом, 5113,61 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 6186,82 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 2936,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

3. Копію ухвали надіслати заявнику та боржнику.

Відповідно до статті 255 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відмову у видачі судового наказу, підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.О. Спиридонова