ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018

м. Дніпро

Справа № 904/3864/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я", м. Харків

до Приватного підприємства "Мегасервіс", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 202 612, 20 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Мегасервіс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 202 612, 20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобов’язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором №1583/16 від 13.07.2016.

Ухвалою суду від 31.08.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я" прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

20.09.2018 позивачем подано заяву, за змістом якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та застосувати до відповідача захід процесуального примусу в порядку статті 135 ГПК України шляхом винесення ухвали про накладення штрафу за ухилення відповідача від вчинення процесуальних дій, покладених на нього ухвалою суду від 31.08.2018.

Ухвалою суду від 25.09.2018 розгляд справи відкладено.

08.10.2018 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв’язку з хворобою уповноваженого представника відповідача.

В судове засідання 09.10.2018 позивач не направив уповноваженого представника, надіслав клопотання, за змістом якого підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 09.10.2018, суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає, що приписи ст.ст.56-61 Господарського процесуального кодексу України не визначають обов’язком відповідача направити до господарського суду конкретного представника, в той час як ПП «Мегасервіс» не позбавлене права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, повноваження яких підтверджуються в порядку статті 60 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів неможливості такої заміни представника і неможливості розгляду справи без участі представника, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, який не скористався своїм правом на подання відзиву на позов в порядку ст. 165 ГПК України, а отже у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовляється судом.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

13.07.2016 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (замовником) укладено договір поставки №1583/16 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов’язується передати у власність, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити косметичні продукти, дієтичні добавки до їжі, біологічно активні добавки, вироби мед. призначення, продукцію для дітей (далі – товар) (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються в видаткових накладних підставі специфікації (прайса-цін) постачальника. Специфікація (прайс-цін) носить інформаційний характер про асортимент та ціну товару та не потребує двостороннього засвідчення ні постачальником ні покупцем.

Постачальник зобов'язується за свій рахунок доставляти партії товару за місцем знаходження (до торгового об'єкту, складу) покупця відповідно до базисних умов поставки, передбачених Міжнародними правилами тлумачення термінів «Інкотермс» (у редакції 2010р.) Доставка окремих партій товару за згодою сторін, може здійснюватися відповідно з іншими базисними умовами поставки (п.3.1 Договору)

Поставлені постачальником товари сплачуються на умовах реалізації з обов’язковим наданням покупцю звіту про реалізований товар (у форматі: найменування, кількість, вартість кожної одиниці, ПДВ), який повинен містити інформацію про залишки нереалізованого товару (у форматі: найменування, кількість, вартість кожної одиниці, ПДВ) на час подання такого звіту. Звіт покупець надає постачальнику 1 раз(рази) на місяць за період - один місяць, починаючи з місяця першої поставки партії товару та незалежно від факту реалізації товару у строк 5 (п'ять) календарних днів з дня закінчення відповідного звітного місяця. Партією товарів визнаються товари, поставлені по одній накладній. Звіт надається покупцем за допомогою факсимільного зв’язку, поштового зв’язку, в електронній формі або шляхом вручення звіту представнику постачальника під розпис. До отримання оригіналів звіту їх копії мають повну юридичну силу, погоджують права та обов’язки сторін, можуть бути надані в судові інстанції як докази. В разі не надання покупцем постачальнику звіту поштою рекомендованим листом він несе всі ризики у зв’язку з таким (п.6.2 Договору)

Оплата поставленого товару здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника у строк 10 (десять) календарних днів з дня подання чергового звіту. При здійсненні платежу покупець обов’язково має зазначити в платіжному дорученні номер та дату Договору, номер та дату видаткової накладної, за якою поставлялася партія товару, а також найменування групи товару (п.6.3 Договору)

В разі ненадання покупцем чергового звіту у порядку та строки, як це передбачено пунктом 6.2 Договору, покупець зобов’язаний за вимогою постачальника сплатити постачальнику протягом 15 календарних днів з дня закінчення строку подання такого звіту вартість всього отриманого та несплаченого за договором на цей період товару, якщо сторони в цей строк письмово не домовляться про інше, зважаючи на причину неподання покупцем такого звіту (п.6.4 Договору)

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується двосторонніми видатковими накладними з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с. 15-80), проте відповідачем порушено зобов’язання перед позивачем в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, у зв’язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 202 612, 20 грн.

26.07.2018 позивачем направлено на адресу відповідача претензією щодо сплати заборгованості за поставлений товар, яка отримана відповідачем 01.08.2018 (а.с.89) та залишена останнім без відповіді та без задоволення, у зв’язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, доказів, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов’язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов’язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про застосування до відповідача заходів процесуального примусу в порядку статті 135 ГПК України з підстави ненадання відповідачем відзиву на позов, суд зазначає, що положення статті 161-168 ГПК України передбачають право учасників справи надавати відповідні заяви по суті справи, в той час як вчинення дій щодо надання таких заяв, або утримання від їх надання залишається на розсуд учасників справи, а відтак, суд вважає недоцільним застосування до відповідача заходів процесуального примусу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути Приватного підприємства "Мегасервіс" (50015, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд.2, приміщ. 2, код 31385362) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Красота та Здоров'я" (61001, м.Харків, вул. Сомівська, 12-Б, код 36226540) суму 202 612, 20 грн. основного боргу, 3 039, 20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 16.10.2018

Суддя А.В. Суховаров