ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2018

Справа № 910/10326/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом ТТовариства з обмеженою відповідальністю "Манад", с. Засупоївка, Яготинський район, Київська область

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 17 362,68 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Манад" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) штрафу в розмірі 17 362,68 грн. за несвоєчасну доставку вантажів.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

03.09.2018р. до суду від відповідача засобами поштового зв’язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній з огляду на відсутність завданих позивачеві збитків просив суд зменшити на 50% нараховану позивачем суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажів.

11.09.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній вказує на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві, з огляду на те, що у даній справі позивачем вимоги про стягнення збитків не заявлялись, розмір штрафу носить імперативний характер, відповідачем не доведено наявність підстав про зменшення штрафу, не обґрунтовано причин неналежного виконання взятих на себе зобов’язань, тощо. Позивач вказує на те, що відповідачем не заперечуються обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та не надано доказів на спростування позовних вимог, а клопотання відповідача про зменшення штрафу не ґрунтується на нормах закону.

Відповідач своїм правом на подання заперечень щодо відповіді на відзив у запропонований судом строк не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018р. між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено Договір № 09679/ЦТЛ-2018 про надання послуг (надалі – Договір), предметом якого є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов’язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Як зазначає позивач, у своїй господарській діяльності, зокрема, у здійсненні залізничних перевезень ним використовуються залізничні вагони-зерновози у кількості 30 шт. моделі 19-7053-02, які перебувають у його володінні і користування на умовах фінансового лізингу за Договором №3070-FL від 21.12.2017р. укладеного із ТОВ «ОТП Лізинг», що також підтверджується Договором поставки №7617/010 177/с від 21.12.2017р., специфікацію №1 до вказаного Договору, актом приймання-передачі до договору поставки №7617/010 177/с від 31.01.2018р., актом приймання-передачі вагонів до Протоколу лізингу №1 від 21.12.2017р. до Рамкового договору фінансового лізингу №3070-FL.

За твердженнями позивача, ним у відповідності до умов договору та Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом від 21.11.2000 № 644 було здійснено оформлення електронних залізничних накладних, а саме №41139064 від 25.04.2018р., №41216789 від 27.04.2018р., №41582248 від 08.05.2018р., №42222372 від 28.05.2018р„ №42268219 від 30.05.2018р., №42349696 від 01.06.2018р.

Так, 25.04.2018р. позивачем як вантажовідправником на станції Миколаїв – вантажний оформлено електронну залізничну накладну № 41139064 на перевезення порожніх залізничних вагонів № № 95704433, 95704482, 95704375, 95704474, 95704656, 95704623, 95704524, 95704425, 95704458 на станцію призначення Березань.

27.04.2018р. позивачем як вантажовідправником на станції Чорноморськ - Порт оформлено електронну залізничну накладну №41216789 на перевезення порожніх залізничних вагонів № № 95704722, 95704680, 95704672, 95704557 на станцію призначення Березань.

08.05.2018р. позивачем як вантажовідправник на станції Миколаїв - вантажний оформлено електронну залізничну накладну № 41582248 на перевезення порожніх залізничних вагонів № № 95704474, 95704375, 95704482, 95704433 на станцію призначення Березань.

28.05.2018р. позивачем як вантажовідправник на станції Чорноморськ - Порт оформлено електронну залізничну накладну № 42222372 на перевезення порожніх залізничних вагонів № № 95704565, 95704615, 95704607 на станцію призначення Ожидів-Олеско.

30.05.2018р. позивачем як вантажовідправник на станції Чорноморськ - Порт оформлено електронну залізничну накладну № 42268219 на перевезення порожніх залізничних вагонів № № 95704706, 95704383, 95704441, 95704540, 95704649, 95704631, 95704581 на станцію призначення Ожидів-Олеско.

01.06.2018р. позивачем як вантажовідправник на станції Чорноморськ - Порт оформлено електронну залізничну накладну № 42349696 на перевезення порожніх залізничного вагону № 95704524 на станцію призначення Ожидів-Олеско.

Як зазначає позивач у своїх заявах по суті, відповідачем за вказаними електронним залізничними накладними, незважаючи на оплату позивачем вартості перевезення вантажів (власних (орендованих) вагонів), було порушено терміни доставки вантажів (вагонів), будь-яких відміток на перевізних документа про наявність підстав для збільшення термінів доставки вантажів відсутні, у зв’язку з чим позивач вказує на наявність передбачених законом обставин для покладення на відповідач відповідальності (штрафу) на загальну суму 17 362,68 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог не заперечує, проте просить суд зменшити на 50% нараховану позивачем суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

В силу приписів статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998р. затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України “Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства” від 29.11.2007 № 01-8/91 порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000. № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000. № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Відповідно до п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами ч. 2 ст. 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 23 Закону України “Про залізничний транспорт” у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.12р. нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як зазначалось вище, позивачем було відправлено вантаж (вагони) зі станції Миколаїв – вантажний на станцію призначення Березань за залізничною накладною № 41139064 від 25.04.2018р., зі станції Чорноморськ - Порт на станцію призначення Березань за залізничною накладною №41216789 від 27.04.2018р., зі станції Миколаїв - вантажний на станцію призначення Березань за залізничною накладною № 41582248 від 08.05.2018р., зі станції Чорноморськ - Порт на станцію призначення Ожидів-Олеско за залізничною накладною № 42222372 від 28.05.2018р., зі станції Чорноморськ - Порт на станцію призначення Ожидів-Олеско за залізничною накладною № 42268219 від 30.05.2018р., зі станції Чорноморськ - Порт на станцію призначення Ожидів-Олеско за залізничною накладною № 42349696 від 01.06.2018р.

З урахуванням наведених вище п. п. 2.1, 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу за залізничною накладною № 41139064 від 25.04.2018р. вантаж мав бути доставлений 30.04.2018р., за залізничною накладною №41216789 від 27.04.2018р. – 03.05.2018р., за залізничною накладною № 41582248 від 08.05.2018р. – 13.05.2018р., за залізничною накладною № 42222372 від 28.05.2018р. – 03.06.2018р., за залізничною накладною № 42268219 від 30.05.2018р. – 05.06.2018р., за залізничною накладною № 42349696 від 01.06.2018р. – 07.06.2018р.

Як підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Так, за залізничною накладною № 41139064 від 25.04.2018р. вантаж вручений вантажоотримувачу - 03.05.2018р. (доставлено 02.05.2018р.), за залізничною накладною №41216789 від 27.04.2018р. – 05.05.2018р., за залізничною накладною № 41582248 від 08.05.2018р. - 15.05.2018р., за залізничною накладною № 42222372 від 28.05.2018р. - 08.06.2018р., за залізничною накладною № 42268219 від 30.05.2018р. - 09.06.2018р., за залізничною накладною № 42349696 від 01.06.2018р. - 13.06.2018р.

Позивачем розраховано суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за вказаними вище залізничними накладними № 41139064 від 25.04.2018р. (2 691,68 грн.), №41216789 від 27.04.2018р. (1 536,48 грн.), № 41582248 від 08.05.2018р. (1 196,30 грн.) як за прострочення на дві доби - 10% розміру провізної плати, а за залізничними накладними № 42222372 від 28.05.2018р. (3 255,87 грн.), № 42268219 від 30.05.2018р. (7 597,04 грн.), № 42349696 від 01.06.2018р. (1 085,29 грн.) як за прострочення на чотири і більше діб - 30% розміру провізної плати, що разом становить 17 362,66 грн.

Судом перевірено наведені у позовній заяві розрахунки штрафів за несвоєчасну доставку вантажу за вказаними вище залізничними накладними та встановлено, що розраховані позивачем суми штрафів є арифметично вірними, проте позивачем допущено арифметичну помилку при сумуванні штрафів за кожною залізничною накладною, у зв’язку з чим обґрунтованою є сума штрафу у розмірі 17 362,66 грн.

Щодо наведеного у відзиві клопотання про зменшення на 50% нарахованої позивачем суми штрафу, суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

У даному випадку суд не знаходить підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, суду не надано доказів на підтвердження поважності причин неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань, при цьому, суд враховує, що за перевезення названих вище вагонів з позивача була знята відповідна плата у повному обсязі.

Щодо відсутності завданих у результаті несвоєчасної доставки вантажів збитків суд зазначає, що в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.

Таким чином, відповідачем не надано, а судом не встановлено обставин, з якими закон пов’язує право суду зменшити розмір штрафу, у зв’язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, контррозрахунку заявленої до стягнення з нього суми штрафу не надано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/10326/18 підлягають частковому задоволенню та до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума штрафу в розмірі 17 362,66 грн.

Судовий збір у розмірі 1 761,99 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Манад" (ідентифікаційний код 32670436, адреса: 07714, Київська обл., Яготинський район, с. Засупоївка, вул. Центральна, буд. 34) 17 362,66 грн. (сімнадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 66 коп.) штрафу та 1 761,99 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят одну гривню 99 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.10.2018р.

Суддя                                                     С.М. Морозов