ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17938/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Погребняка В.Я., Пєскова В.Г.

за участі секретаря судового засідання Корпусенка А.О.

за участю представників:

ПП "Рось" - Самборської Г.М. (довіреність від 23.04.2018),

ТОВ сільськогосподарське підприємство "Родіна" - Яновського С.А. (довіреність від 25.01.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Рось"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017

(суддя - Сташків Р.Б.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018

(колегія суддів: Тарасенко К.В. - головуючий, Іоннікова І.А., Тищенко О.В.)

та розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018

(колегія суддів: Тарасенко К.В. - головуючий, Іоннікова І.А., Тищенко О.В.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна"

до Приватного підприємства "Рось"

про стягнення 2 268 811,44 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. В провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/17938/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" (далі в тексті - Позивач) до Приватного підприємства "Рось" (далі в тексті - Відповідач) про стягнення 2 268 811,44 грн.

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів першої та апеляційної інстанції

2. Предметом даного судового спору є стягнення санкцій (пені, 3% річних та втрат від інфляції) за несвоєчасне виконання Відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставки товару (2411049,13 грн.) та надання автопослуг (125242,74 грн.), заборгованість по яким була підтверджена та стягнута вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, а також стягнення 3% річних та втрат від інфляції на інші суми заборгованостей, які були підтверджені та стягнуті вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, за період, після визнаного обґрунтованим у рішенні суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, та до погашення боргу, а саме, Позивач разом просить суд стягнути наступні суми за наступні загальні періоди нарахування санкцій:

- 1521691,47 грн. інфляційних втрат за період лютий 2016 року - червень 2017 року;

- 288508,51 грн. 3% річних за період з 01.03.2016 по 27.06.2017 включно;

- 458611,46 грн. пені за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 включно.

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 27.11.2017 позов задоволено, вирішено стягнути з Приватного підприємства «Рось» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» 1 521 691 (один мільйон п'ятсот двадцять одну тисячу шістсот дев'яносто одну) грн. 47 коп. інфляційних втрат, 288 508 (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот вісім) грн. 51 коп. 3% річних, 458 611 (чотириста п'ятдесят вісім тисяч шістсот одинадцять) грн. 46 коп. пені, а також 34 032 (тридцять чотири тисячі тридцять дві) грн. 17 коп. судового збору.

4. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 змінено, вирішено викласти резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі № 910/17938/17 у наступній редакції:

« 1) Позов задовольнити частково.

2) Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10; ідентифікаційний код 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» (Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Центральна, 51; ідентифікаційний код 00708348) 1 465 724,46 грн. (один мільйон чотириста шістдесят п'ять тисяч сімсот двадцять чотири грн. 46 коп.) інфляційних втрат, 287 414,04 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста чотирнадцять грн. 04 коп.) 3% річних, 458611,46 грн. (чотириста п'ятдесят вісім тисяч шістсот одинадцять грн. 46 коп.) пені, а також 33176,25 (тридцять три тисячі сто сімдесят шість грн. 25 коп.) судового збору.

3) В іншій частині позову відмовити.»

5. В постанові суду апеляційної інстанції вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Родіна» (Харківська область, Богодухівський район, с. Крисине, вул. Центральна, 51; ідентифікаційний код 00708348) на користь Приватного підприємства «Рось» (м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10; ідентифікаційний код 32191954) 1278,62 грн. (одну тисячу двісті сімдесят вісім грн. 62 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наступним:

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що як вбачається з рішення господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі № 911/721/16 станом на 01.03.2016 у Відповідача була наявна заборгованість перед Позивачем у сумі 7 252 452,09 грн. яка складалась з 6 327 035,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. за надані авто послуги, на які нараховано інфляційні втрати, пеню та 3 % річних за періоди:

6.1.1. Інфляційні втрати нараховано за вересень 2015- січень 2016.

6.1.2. 3% річних нараховано з 19.08.2015 по 29.02.2016 та з 25.02.2016 по 29.02.2016 в залежності від моменту виникнення зобов'язання.

6.1.3. Пеню нараховано з 19.08.2015 по 18.02.2016 та з 25.02.2016 по 29.02.2016 в залежності від моменту виникнення зобов'язання.

6.2. Оскільки прострочення за частиною вимог виникло з 19.08.2015, а за іншою частиною вимог виникло 25.02.2016.

6.3. При цьому, як зазначено в постанові суду апеляційної інстанції, судове рішення у справі № 911/721/16 було виконано, а відповідно заборгованість погашена, лише 27.06.2017.

6.4. У в'язку з чим, Позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних за період з 01.03.2016 по 27.06.2017, інфляційні втрати за період лютий 2016 - червень 2017 року. Крім того, Позивач просив стягнути пеню за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на заборгованість яка виникла з 25.02.2018 (2 411 049,13 грн. за молоко та 125 242,74 грн. за надані авто послуги) в межах піврічного строку, з урахуванням, що пеню за період з 25.02.2016 по 29.02.2016 вже було стягнуто.

6.5. Суд апеляційної інстанції зазначив, що щодо періодів за які нараховано 3 % річних, інфляційні втрати та пеню, вказані періоди не були предметом розгляду справи № 911/721/16.

6.6. При цьому, Позивачем нараховано 3 % річних в тому числі за 27.06.2017, тобто за день, в який зобов'язання було виконано, однак, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

6.7. Стягнення 3 % річних за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами, а отже стягнення їх за день коли було гроші сплачено (стягнуто) є неправомірним.

6.8. Тобто, враховуючи обставини справи, правомірним, на переконання суду апеляційної інстанції, є стягнення з Відповідача 3% річних за період з 01.03.2016 по 26.06.2017, інфляційних втрат за період лютий 2016 - червень 2017 року. Та пені за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на заборгованість яка виникла з 25.02.2018 в межах піврічного строку, з урахуванням, що пеню за період з 25.02.2016 по 29.02.2016 вже було стягнуто.

6.9. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини, щодо розміру заборгованості за Договорами № ДГ-0000016 від 01.01.2014, № ДГ-0000012 від 01.01.2015 та № 51 від 01.01.2013 були предметом розгляду справи № 911/721/16, яким, як вже зазначалось, встановлено, що станом на 01.03.2016 у Відповідача була наявна заборгованість перед Позивачем у сумі 7 252 452,09 грн. яка складалась з 6 327 035,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. за надані авто послуги.

6.10. Однак, як встановив суд апеляційної інстанції, з наданих до позовної заяви розрахунків (т. 1 а.с. 34-38) вбачається, що інфляційні втрати Позивачем нараховано на 6 479 330,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. заборгованості за надані авто послуги (сума 7 404 747,09 грн.). 3 % річних, у свою чергу, Позивачем нараховані на 6 327 035,44 грн. заборгованості за молоко коров'яче та 925 416,65 грн. заборгованості за надані авто послуги (сума 7 252 452,09 грн.).

6.11. При цьому, як зазначено в постанові суду апеляційної інстанції, Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що заборгованість Відповідача за спірний період була відмінною від розміру визначеного судовим рішенням у справі № 911/721/16.

6.12. Відповідно до розрахунку суду апеляційної інстанції, сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 року по червень 2017 року становить 120,2 %, а отже з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 1 465 724,46 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язання за Договорами № ДГ-0000016 від 01.01.2014, № ДГ-0000012 від 01.01.2015 та № 51 від 01.01.2013. А сума 3 % річних, за період з 01.03.2016 по 26.06.2017, становить 287 414,04 грн. Вказана сума підлягає стягненню на користь Відповідача.

6.13. Колегія суддів суду апеляційної інстанції перевірила розрахунок пені наданий Позивачем, та вважає його обґрунтованим, а позовні вимоги в частині стягнення пені є такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

6.14. Наведені обставини стали підставою для ухвалення судом апеляційної інстанції постанови про зміну рішення суду першої інстанції.

7. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані приписами ст. ст. 546, 549, 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарг з узагальненими доводами осіб які подали касаційні скарги

8. До Верховного Суду від ПП "Рось" надійшла касаційна скарга у якій Відповідач просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Родіна" повністю.

9. В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Відповідач наводить наступні доводи:

9.1. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст. 625 ЦК України та ст. 232 ГК України.

10. Також до Верховного Суду від ТОВ сільськогосподарське підприємство "Родіна" надійшла касаційна скарга у якій Позивач просить суд скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 в частині незадоволення позовних вимог.

11. В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції від 13.06.2018 в частині незадоволення позовних вимог Позивач наводить у своїй касаційній скарзі наступні доводи:

13.1. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст. 534 ЦК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

14. До Верховного Суду від учасників справи не надходили відзиви на касаційні скарги.

Позиція Верховного Суду

15. Ухвалою Верховного Суду від 10.08.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Рось" на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17 та відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17, об'єднано касаційні скарги Приватного підприємства "Рось" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" в одне касаційне провадження; призначено до розгляду касаційні скарги Приватного підприємства "Рось" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" на 03 жовтня 2018 року у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду.

16. Ухвалою Верховного Суду від 04.09.2018 клопотання Приватного підприємства "Рось" від 04.09.2018 №04/09/18 про зупинення виконання оскаржених судових рішень задоволено, зупинено виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №910/17938/17 до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

17. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді-доповідача та пояснення представників учасників у справі, а також дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що слід відмовити у задоволенні касаційних скарг, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін виходячи з наступного.

18. Відповідно ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

19. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Щодо доводу касаційної скарги ТОВ сільськогосподарське підприємство "Родіна" про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст. 625 ЦК України та ст. 232 ГК України, колегія суддів зазначає наступне.

21. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

22. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

23. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

24. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

25. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).

26. Суди попередніх інстанцій встановили, що предметом даного судового спору є стягнення санкцій (пені, 3% річних та втрат від інфляції) за несвоєчасне виконання Відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставки товару (2411049,13 грн.) та надання автопослуг (125242,74 грн.), заборгованість по яким була підтверджена та стягнута вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, а також стягнення 3% річних та втрат від інфляції на інші суми заборгованостей, які були підтверджені та стягнуті вищевказаним рішенням суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, за період, після визнаного обґрунтованим у рішенні суду від 10.05.2016 у справі №911/721/13, та до погашення боргу, а саме, Позивач разом просить суд стягнути наступні суми за наступні загальні періоди нарахування санкцій:

- 1521691,47 грн. інфляційних втрат за період лютий 2016 року - червень 2017 року;

- 288508,51 грн. 3% річних за період з 01.03.2016 по 27.06.2017 включно;

- 458611,46 грн. пені за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 включно.

27. Вказане грошове зобов'язання Відповідача виникло на підставі Договорів № ДГ-0000016 від 01.01.2014, № ДГ-0000012 від 01.01.2015 та № 51 від 01.01.2013.

28. Враховуючи висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, щодо того що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, а також беручи до уваги висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16, щодо того що за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, колегія суддів суду касаційної інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дійшла до висновку про вірність застосування судами попередніх інстанцій приписів ст. 625 ЦК України.

29. Щодо доводку касаційної скарги Відповідача про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували ч. 6 ст. 232 ГК України (нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), колегія суддів зазначає, що вказаний довід спростовується встановлено попередніми судовими інстанціями фактичною обставиною справи про те, що Позивач просив стягнути пеню за період з 01.03.2016 по 24.08.2016 на заборгованість яка виникла з 25.02.2018 (2 411 049,13 грн. за молоко та 125 242,74 грн. за надані авто послуги) в межах піврічного строку, з урахуванням, що пеню за період з 25.02.2016 по 29.02.2016 вже було стягнуто.

30. За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції визнає необґрунтованим довід касаційної скарги Відповідача про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст. 625 ЦК України та ст. 232 ГК України.

31. Щодо доводу касаційної скарги Позивача про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст. 534 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

32. Зазначений довід мотивований тим, що на момент примусового виконання судового рішення у справі № 911/721/18 сума інфляційних втрат та 3 % річних були більшими ніж ті, які були зазначені у наказі господарського суду по вказаній справі і це, на переконання Позивача, є свідченням того, що сума основної заборгованості збільшилась, а подальші інфляційні нарахування проводяться не з первинної суми боргу, а з суми боргу збільшеної з урахуванням інфляційних витрат.

33. Згідно приписів ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

34. Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

35. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16).

36. Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.

37. За таких обставин, враховуючи висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16 та Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011), колегія суддів суду касаційної інстанції вважає необґрунтованим довід касаційної скарги Позивача про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст. 534 ЦК України.

38. Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

39. Відповідно положень ст. 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

40. Колегія суддів суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційних скарг ПП Приватного підприємства "Рось" та ТОВ сільськогосподарське підприємство "Родіна" дійшла до висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

41. За таких обставин, враховуючи викладене, касаційна скарга Приватного підприємства "Рось" та касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" підлягають залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17 - залишенню без змін.

42. Оскільки касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін, судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційних скарг покладаються на Позивача та Відповідача, як заявників вказаних скарг.

43. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 332 ГПК України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

44. Враховуючи те, що за результатами касаційного перегляду суд касаційної інстанції дійшов до висновку про те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність поновити виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №910/17938/17.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Рось" на рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17 залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17 залишити без задоволення.

3. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі № 910/17938/17 залишити без змін.

4. Поновити виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №910/17938/17.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.Я. Погребняк

В.Г. Пєсков