ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018

Справа № 910/10731/18

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

до комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

простягнення 31 733,88 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" до комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про стягнення 31 733,88 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору оренди житлового приміщення №4524 від 27.12.2007 року належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті орендних платежів за період з липня 2016 року по червень 2018 року в розмірі 25 198,85 грн.

У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 25 198,85 грн., пеню в розмірі 3 172,35 грн., 3% річних в розмірі 732,77 грн., інфляційні збитки у розмірі 2 622,91 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

05.09.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

19.09.2018 р. до канцелярії суду надійшла від позивача відповідь на відзив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 р. № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» житловий будинок № 10 на вул. Борщагівській закріплено за комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на праві повного господарського віддання.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов‘язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

27.12.2007 р. між комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" та комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" укладено договір оренди житлового приміщення № 4524.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди житлового приміщення від 27.12.2007 № 4524.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець надає, а орендар, на визначений у п. 5.1. строк, приймає в орендне користування житлове приміщення з характеристикою, викладеною у п. 1.2. оплатою, визначеною у розділі 2.

Згідно з п. 1.2. договору, приміщення: квартира № 179 у будинку № 10 на вул. Борщагівській з характеристикою: житлова площа – 25, 3 кв.м., загальна площа -44,4 кв.м.

Пунктом п.2.1. договору передбачено, що за користування приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендні платежі згідно з умовами цього договору.

На підставі рішення Київради від 28.09.2006 р. № 18/75 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 27.05.2004 р. № 262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», договором встановлюється плата за оренду приміщення, яку сплачує орендар у сумі 11,00 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі, що складає 488,40 грн, у т.ч. ПДВ 81,40 грн. (п. 2.2.).

Умовами пункту 2.3. визначено, що орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця. За несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1 % від несплаченої суми за кожен прострочений день.

Відповідно до п. 2.4. договору, розмір орендної плати визначений сторонами в договорі переглядається на вимогу орендодавця у разі зміни Київською міською радою цін або тарифів за орендне користування житловими приміщеннями орендодавця.

Позивач на виконання умов договору надав відповідачу в оренду квартиру № 179 у будинку на вул. Борщагівський, 10 житловою площею 25,3 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м., що підтверджується відповідним актом прийому-передачі житлового приміщення від 01.01.2008 р., також зазначено, що технічний стан квартини (кімнати) придатний для проживання.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п. 2.5. договору, орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю, починаючи з моменту підписання сторонами цього договору.

Розмір місячної орендної плати орендарю за користування житловими приміщеннями на наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 2.8.).

Згідно з п.п. 3.2.1., 3.2.7. п. 3.2. договору, орендар зобов’язується використовувати надане приміщення за призначенням, після закінчення строку дії договору його (договору) розірвання, припинення передати приміщення орендодавцю за актом прийому-передачі.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що сторони домовились, що рахунки-фактури на оплату орендних платежів орендар отримує кожний місяць у строк до 10-го числа поточного місяця, у орендодавця за юридичною адресою вказаною у договорі.

У разі не заявлення протягом 10 днів після сплину вищевказаного строку орендарем претензії орендодавцю про неотримання зазначених рахунків-фактур, дані рахунки вважаються отриманими орендарем.

Згідно ч. 1, 2 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч 4. ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов’язаний за актом приймання-передачі повернути об’єкт оренди балансоутримувачу у стані, в якому перебував об’єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об’єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 01січня 2008 року між сторонами договору оренди підписано акт приймання-передачі житлового приміщення, де зазначено, що орендодавець здає, а орендар приймає в користування квартиру № 179 у будинку на вул. Борщагівський, 10 житловою площею 25,3 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м., що підтверджується відповідним актом прийому-передачі житлового приміщення від 01.01.2008 р.

Судом враховано, що вищезазначений акт підписаний обома сторонами договору оренди без зауважень і застережень.

Відповідно до ч.1 статті613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Частиною 4 статті 612 ЦК України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відзиві без номеру та без дати відповідач заперечував проти позовних вимог, оскільки на його думку, пролонгація договору оренди житлового приміщення № 4524 від 27.12.2007 р. здійснювалась поза межами вимог договору і не може вважатись чинною, інфляційні витрати покладені у розмір орендної плати, яку орендодавець формував за попередній місяць, нарахування штрафних санкцій не передбачені договором оренди житлового приміщення № 4524 від 27.12.2007 р., проте визнає заборгованість у розмірі 25 198,85 грн., яку просить суд розстрочити на 12 рівних частин.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Проаналізувавши заяву про розстрочку виконання рішення, викладене у відзиві на позовну заяву та зважаючи заперечення позивача на розстрочку виконання рішення, суд відмовляє у задоволені заяви комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва на 12 рівних частин.

У відповідності до п. 2.7. договору, орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

До матеріалів справи сторонами не долучено акту прийому-передачі майна за договором оренди житлового приміщення №452 від 27.12.2007 р., а тому доводи відповідача судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене та те, що орендарем майно орендодавцю не передано, заяви про розірвання договору від орендаря не надходило до орендодавця, а відповідач продовжує користуватися Майном, тому факт наявності основної заборгованості за договором № 4524 оренди житлового приміщення № 4524 від 27.12.2007 р. за період із липня 2016 року по червень 2018 року в розмірі 25 198,85 грн., належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованим та такими, щопідлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив також стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 2 629,91 грн. та 732,77 грн. – 3 % річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи те, що індексація орендної плати за договором не позбавляє права позивача на стягнення з відповідача індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, так як таке невиконання зобов’язання виникло після коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, тому доводи відповідача спростовані.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов’язані з інфляційними процесами в розмірі 2 629,91 грн. та три проценти річних в розмірі 732,77 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне внесення орендних платежів в розмірі 3 172,35 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.3. договору оренди, за несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком пені за період з 11.08.2016 р по 31.0.2018 р. в розмірі 3 172,35 грн, наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ст. 331, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1, ідентифікаційний код 34966254) на користь комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 34 ідентифікаційний код 31454734) заборгованість по орендній платі у розмірі 25 198 (двадцять п’ять тисяч сто дев’яносто вісім) грн. 85 коп., пеню в розмірі 3 172 (три тисячі сто сімдесят дві) грн. 35 коп., 3% річних в розмірі 732 (сімсот тридцять дві) грн. 77 коп., індекс інфляції в розрізі 2 629 (дві тисячі шістсот двадцять дев’ять) грн. 91 коп. та судовий збір в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                             С.М.Мудрий