РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2018Справа № 921/171/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке Хлібоприймальне підприємство" (Тернопільська обл., Заліщицький район, село Заліщики)

До 1. Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (м. Тернопіль)

2. Державної казначейської служби України (м. Київ)

Про стягнення 50.000,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Шевчук В.О.

від відповідача-1: Дзюбатий А.В.

від відповідача-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке Хлібоприймальне підприємство" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення 50.000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що невиконання рішення суду стосовно повернення позивачу первинних документів фінансового характеру має негативний вплив на господарську діяльність та репутацію позивача, є втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.05.18. матеріали справи № 921/171/18 надіслано за підсудністю до Господарського суму міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.18. відкрито провадження у справі № 921/171/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам господарського процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.18. поновлено Головному управлінню Національної поліції в Тернопільській області процесуальний строк для подачі письмового відзиву на позовну заяву та прийнято такий відзив до розгляду, постановлено розгляд справи № 921/171/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.09.18.

07.09.18. позивачем подано письмову відповідь на відзив відповідача-1.

13.09.18. відповідачем-1 подано заперечення на відповідь на відзив.

27.09.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.10.18.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.18. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 в судовому засіданні 09.10.18. проти позову заперечував.

Відповідач-2 в судове засідання 09.10.18. явку свого повноважного представника не забезпечив, у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подав, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав. При цьому судом встановлено, що у відповідності до рекомендованих повідомлень про вручення відповідач-2 отримував ухвали суду в даній справі.

Отже, відповідач-2 належним чином повідомлений про розгляд справи № 921/171/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.10.18. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.17. у справі № 607/13008/16 зобов'язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. у кримінальному провадженні №0000197 повернути вилучені під час обшуку документи ТОВ «Заліщицьке ХПП» в переліку, наведеному в Протоколі обшуку від 07 лютого 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.02.18. встановлено, що невиконання в добровільному порядку ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2017 року по справі №607/13008/16-к старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. у кримінальному провадженні №0000197, щодо повернення вилучених документів не забороняє заявнику звернутись до відповідних органів державної влади з вимогою про його примусове виконання. А також з огляду на те, що законом визначена правова процедура щодо виконання рішення суду в примусовому порядку та можливість притягнення посадової особи до встановленої законом відповідальності за умисне невиконання судового рішення, а слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо розгляду клопотань, які належать до компетенції виконавчих органів, з огляду на що, у задоволенні клопотання заявника слід відмовити.

Повідомленням від 13.04.18. про повернення виконавчого документа стягувачу, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ухвалу № 607/7699/17 від 06.11.17. Тернопільського міськрайонного суду повернуто без прийняття до виконання.

Позивач вказує, що ним було вжито всіх можливих позасудових засобів для виконання ухвали № 607/7699/17 від 06.11.17. Тернопільського міськрайонного суду, з огляду на що, за твердженням позивача, є очевидною протиправна бездіяльність старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. виражена в бездіяльності стосовно невиконання ухвали № 607/7699/17 від 06.11.17. Тернопільського міськрайонного суду в частині неповернення вилучених під час обшуку документів, що є втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке Хлібоприймальне підприємство" вказує, що неповернення йому господарських документів призвело до того, що позивач доклав додаткових зусиль для відновлення господарської діяльності та поніс репутаційні втрати в сумі 50.000,00 грн.

При цьому, розрахунку розміру пред'явленої до стягнення моральної шкоди позивачем не подано.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Загальними вимогами процесуального права, наведеними у статтях 73, 74, 76, 77, 86 ГПК України визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

За поданими до матеріалів документами судом встановлено наступне.

В провадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження № 0000197 від 10.11.16. за фактом розтрати чужого майна службовими особами ТОВ «Заліщицьке хлібоприймальне підприємство», шляхом зловживання ними службовим становищем, вчинене у великих розмірах, а саме розтрати директором ТОВ "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" матеріальних цінностей, чим завдано матеріальну шкоду у великих розмірах ПСП "Оскар".

В ході розслідування вище вказаного кримінального провадження старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Шелінгович Л.В. було винесено постанову від 02.10.17. про відмову в задоволенні клопотання позивача про повернення вилучених під час обшуку документів та зерна с/г культур.

Дана постанова позивачем була оскаржена до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.17. у справі № 607/13008/16 зобов'язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. у кримінальному провадженні № 0000197 повернути вилучені під час обшуку документи ТОВ «Заліщицьке ХПП» в переліку, наведеному в Протоколі обшуку від 07 лютого 2017 року.

Копію вказаної ухвали суду від ГУНП в Тернопільській області отримало 21.11.17., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції за № 5776 від 21.11.17.

Після отримання вказаної ухвали від 06.11.17., оскільки необхідні документи перебували на судово-економічній експертизі, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції Шелінгович Л.В. 23.11.17. звернулася з листом до директора Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Бутрина В.В. з вимого про негайне повернення вказаних в ухвалі суду документів.

На вимогу слідчого від 23.11.17. Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз листом № 493/1008/1009/17-22 від 29.11.17. було направлено документи бухгалтерського обліку ТОВ «Заліщицьке ХПП» разом із висновком.

Після отримання вказаних документів старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. рекомендованим листом від 01.12.17. № 13310/9/2-2017 повідомила директора ТзОВ «Заліщицьке ХПП» про можливість отримання вилучених документів.

Згідно відмітки рекомендованого повідомлення даний лист позивачу було вручено 05.12.17.

Позивач за вказаними документами до відповідача-1 не з'явився. Вказаного позивачем не спростовано.

Оскільки відповідно до висновку вище вказаної судово-економічної експертизи вбачалося, що в документах вилучених під час обшуку містяться відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то 01.12.17. дані документи було визнано речовими доказами. Внаслідок цього старший слідчий Шелінгович Л.В. звернулася до суду з клопотанням про арешт документів вилучених під час обшуку 07.02.17. в зв'язку із тим, що їх повернення може призвести до зникнення, втрати, знищення, перетворення чи спотворення викладеної в них інформації зі сторони посадових осіб ТОВ «Заліщицьке ХПП», що негативно вплине на результат досудового розслідування.

08.12.17. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області дане клопотання слідчого задоволено та ухвалою у справі № 607/15475/17 (залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 02.01.18.) накладено арешт на бухгалтерську та складську документацію ТОВ «Заліщицьке хлібоприймальне підприємство».

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.02.18. встановлено, що невиконання в добровільному порядку ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2017 року по справі №607/13008/16-к старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області Шелінгович Л.В. у кримінальному провадженні №0000197, щодо повернення вилучених документів не забороняє заявнику звернутись до відповідних органів державної влади з вимогою про його примусове виконання. А також з огляду на те, що законом визначена правова процедура щодо виконання рішення суду в примусовому порядку та можливість притягнення посадової особи до встановленої законом відповідальності за умисне невиконання судового рішення, а слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо розгляду клопотань, які належать до компетенції виконавчих органів, з огляду на що, у задоволенні клопотання заявника слід відмовити.

Повідомленням від 13.04.18. про повернення виконавчого документа стягувачу, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ухвалу № 607/7699/17 від 06.11.17. Тернопільського міськрайонного суду повернуто без прийняття до виконання.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Пунктом 27 постанови Пленуму № 1 визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - постанова Пленуму № 4).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Враховуючи викладені фактичні обставини справи, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність заподіяної позивачу моральної шкоди та протиправності діянь відповідача-2.

Факт заподіяння позивачеві моральних страждань не підтверджено жодними доказами, розрахунку пред'явленої до стягнення шкоди не подано, як і не вказано позивачем з чого він виходив при розрахунку моральної шкоди.

За вказаних підстав суд відмовляє в позові.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.10.18.

Суддя Т.М. Ващенко