ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1801/18

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп», м. Ірпінь,

про стягнення 530 145,13 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 07.08.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 02.01.2018;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Орімі Трейд ЛТД») звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою №04-5063 від 10.08.2018 до товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп», м. Ірпінь (далі по тексту - ТОВ «Астерс Груп»), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 530 145,13 грн. за поставлений товар згідно договору поставки від 01.06.2016 №1І033899, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2016 між ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» (постачальник) та ТОВ «Астерс Груп» (покупець) укладено договір поставки №1І033899, відповідно до умов якого позивач зобовязався поставити товар відповідачу відповідно до замовлень, а відповідач зобовязався прийняти товар і оплатити його вартість. Позивач зазначає, що поставки товару відбувались регулярно, починаючи з дати підписання договору. Відповідно до підписаного 13.07.2018 позивачем та відповідачем акту перевірки розрахунків, заборгованість відповідача станом на 30.06.2018 становила 1 080 145,13 грн. Позивач вказує, що відповідач лише частково оплатив наявну заборгованість, у звязку з чим за ним на момент звернення до суду з даним позовом залишок заборгованості становить 530 145,13 грн.

Ухвалою суду від 15.08.2018 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1801/18, підготовче засідання у справі №911/1801/18 призначено на 11.09.2018.

07.09.2018 від ТОВ «Астерс Груп» до господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Свою позицію обґрунтовує тим, що на підтвердження розміру заборгованості, позивач посилається на Акт перевірки розрахунків за період з 01.06.2018 по 30.06.2018, відповідно до якого заборгованість складає 1 080 145,13 грн. Відповідач вказує, що в акті тільки констатується, що на певну дату є залишок в певній сумі за всіма розрахунками по взаємовідносинах з контрагентом. Однак, акт не є документом, що підтверджує заборгованість по договору поставки від 01.06.2016 №1І033899, оскільки в період до 31.12.2017 між сторонами також діяв договір поставки від 01.04.2015 №1І029462.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що для підтвердження поставки товару саме по договору поставки від 01.06.2016 №1І033899,позивачем надано видаткові накладні, в яких не зазначено підстави поставки тобто номер договору, а відтак до таких накладних не можна застосовувати і умови договору поставки від 01.06.2016 №1І033899, зокрема і щодо строку оплати поставленого товару.

11.09.2018 від ТОВ «Астерс Груп» до господарського суду Київської області надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи.

11.09.2018 від ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» до господарського суду Київської області надійшло клопотання про доручення додаткових документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.09.2018 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2018.

03.10.2018 від ТОВ «Астерс Груп» до господарського суду Київської області надійшло клопотання про залучення додаткових матеріалів до справи.

В судове засідання 08.10.2018 зявились представники позивача та відповідача.

Розглянувши позов ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» до ТОВ «Астерс Груп» про стягнення 530 145,13 грн. заборгованості, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, які підписані обома сторонами та засвідчені печатками обох сторін, а саме:

№9 від 20.03.2018 на суму 123 565,98 грн.,

№2 від 27.03.2018 на суму 122 569,62 грн.,

№5 від 04.04.2018 на суму 204 204,00 грн.,

№1 від 20.04.2018 на суму 244 021,02 грн., та відповідних ним товарно-транспортних накладних, позивач поставив, а відповідач прийняв товар всього на суму 690 700,62 грн. (з врахуванням акту про недовезення товару від 27.03.2018).

Позивач твердить, що вказані поставки були здійснені на виконання укладеного між сторонами Договору №11033899 від 01.06.2016 (з протоколом розбіжностей), копії яких долучає до позовної заяви.

Разом із тим, суд відхиляє зазначені твердження позивача, оскільки в наданих суду видаткових накладних та товарно-транспортних накладних відсутні будь-які посилання на номер та дату договору, на підставі якого вчинені зазначені поставки, а лише вказані номери замовлень (без зазначення дат).

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Подані позивачем первинні документи є достатніми для достовірної ідентифікації відповідача як особи, яка отримала товар за вищеперерахованими накладними, а відтак для встановлення факту поставки на суму 690 700,62 грн.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки зміст правочину поставки між сторонами зафіксований у вищеперерахованих накладних, підписаних та скріплених печатками обох сторін, отримання товару за ними відповідач не заперечує, відтак сторони не порушили вимог частини першої статті 208 Цивільного кодексу України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами, та у відповідності до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Перебіг строку виконання грошового зобовязання покупцем, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої ст. 530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, при цьому строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частинами першої та другої ст. 692 ЦК України.

Відповідач вказує, що на підтвердження розміру заборгованості, позивач посилається на Акт перевірки розрахунків за період з 01.06.2018 по 30.06.2018, відповідно до якого заборгованість складає 1 080 145,13 грн. Відповідач вказує, що в акті тільки констатується, що на певну дату є залишок в певній сумі за всіма розрахунками по взаємовідносинах з контрагентом. Однак, акт не є документом, що підтверджує заборгованість по договору поставки від 01.06.2016 №1І033899, оскільки в період до 31.12.2017 між сторонами також діяв договір поставки від 01.04.2015 №1І029462.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що для підтвердження поставки товару саме по договору поставки від 01.06.2016 №1І033899, позивачем надано видаткові накладні, в яких не зазначено підстави поставки тобто номер договору, а відтак до таких накладних не можна застосовувати і умови договору, зокрема і щодо строку оплати поставленого товару.

Суд взяв до уваги доводи відповідача та зазначає, що погоджується з тим, що спірні видаткові накладні не мають жодних посилань на договір поставки від 01.06.2016 №1І033899, а відтак у суду відсутні підстави застосовувати до спірних поставок за вищеперерахованими накладними умови договору поставки від 01.06.2016 №1І033899.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що акт звірки розрахунків підписаний позивачем та відповідачем, не встановлює розміру заборгованості відповідача перед позивачем саме за договором поставки від 01.06.2016 №1І033899, крім того суд, зазначає, що Акт звірки не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Однак, суд наголошує, що наведені обставини не спростовують того, що прийняття відповідачем товару за вищеперерахованими накладними породжує його обовязок сплатити повну ціну отриманого товару (частина 2 ст. 692 ЦК України) у строки встановлені частиною 1 ст. 692 ЦК України.

Суд враховує, що частина 2 ст. 614 ЦК України обовязок доведення відсутності вини у порушення зобовязання покладає на сторону, яка порушила зобовязання. Окрім того, суд наголошує на тому, що відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин позивачем доведено належними доказами факт поставки товару відповідачу за видатковими накладними №9 від 20.03.2018, №2 від 27.03.2018, №5 від 04.04.2018, №1 від 20.04.2018 всього на суму 690 700,62 грн.

Обовязок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань щодо сплати коштів за отриманий товар не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

Позивач визнає оплату відповідачем частини заборгованості та заявляє про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 530 145,13 грн., тобто в розмірі меншому від вартості поставленого товару по вищеперерахованим видатковим накладним.

Крім того, після відкриття провадення у справі відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №101215248 від 10.09.2018. Представник позивача в судовому засіданні визнав факт оплати частини заборгованості, яка є предметом даного позову вказаним платіжним дорученням.

Згідно до частини 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд зазначає, що провадження у справі щодо частини позовної вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 150 000,00 грн. належить закрити в звязку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги арифметичну різницю заявленої та сплаченої у процесі розгляду справи суми, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 530 145,13 грн. 150 000,00 грн. (часткова оплата) = 380 145,13 грн. обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

У звязку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, п.2 ч.1 ст. 231, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №911/1801/18 щодо частини позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 150 000,00 грн.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, код 35995595)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, кімната 206, код 25287617)

380 145,13 грн. (триста вісімдесят тисяч сто сорок пять гривень тринадцять копійок) основного боргу,

7 952,18 грн. (сім тисяч девятсот пятдесят дві гривні вісімнадцять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 11.10.2018.

Суддя О.В. Конюх