РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2018Справа № 910/3039/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди в розмірі 16 622,48 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 26.09.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач, Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - відповідач, Товариство) про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу в розмірі 16 622,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 відкрито провадження у справі № 910/3039/18 та призначено підготовче засідання на 18.05.2018.

18.05.2018 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018, після виходу судді Мельника В.І. з лікарняного, підготовче засідання у справі призначено на 29.05.2018.

Підготовче засідання 29.05.2018 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

За результатами повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.07.2018, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва, справу було передано для розгляду судді Джарти В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 справу прийнято до провадження для здійснення розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 20.08.2018.

03.08.2018 судом було зроблено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України для витребування відомостей стосовно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АК/3681833.

13.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду надійшли від МТСБУ відповідь на запит суду та клопотання від представника відповідача.

У підготовче засідання 20.08.2018 сторони представників не направили, вимоги ухвали від 25.07.2018 не виконали, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи: №029 та №961 відповідно.

Відповідач 13.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду подав клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить витребувати у позивача копії договорів страхування укладених із власником/довіреною особою власника транспортного засобу "Toyota", державний номер НОМЕР_1, копії повідомлень, заяв, документів інших форм звернень про ДТП за участю зазначеного транспортного засобу до 04.09.2017, а також певну інформацію про транспортний засіб "Toyota", державний знак НОМЕР_1 та все що з ним пов'язане.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовлено, підготовче судове засідання відкладено на 05.09.2018.

За наслідками судового засідання 05.09.2018 судом постановлена ухвала, якою закрите підготовче провадження та призначено справу № 910/3039/18 до судового розгляду по суті в судовому засіданні 26.09.2018.

26.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання 26.09.2018 з'явився представник відповідача та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві. Крім того, представник відповідача зауважив, що позивачем був пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 16 622,48 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань :

1) договірне зобов'язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов'язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов'язання між відповідачем і винною особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, 19.07.2017 Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №254558а7дк від 19.07.2017, предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору.

При цьому, відповідно до п.5 Договору транспортним засобом, що страхується є "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За змістом п.9.2. Договору, страховим ризиком визнається, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з довідки №888880 про дорожньо-транспортну пригоду, 04.09.2017 о 17 год. 40 хв. в місті Києві по вулиця Привокзальній, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з огляду на порушення водієм транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 п.п.2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України. Вину вказаного водія у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено вищезазначеною постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.10.2017 по справі №753/16900/17 (провадження №3/753/5101/17).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 12.09.2017 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку просив здійснити виплату страхового відшкодування за договором №254558а7дк від 19.07.2017 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд".

Згідно висновку №569/17 від 23.11.2017 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, який складений експертом ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 21 992,59 грн.

При цьому, відповідно до рахунку-фактури № від 13.09.2017, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд", визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 17 622,48 грн.

Як вбачається зі страхового акту №АХА2229421 від 14.09.2017, страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 17 622,48 грн.

15.09.2017 позивачем на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №254558а7дк від 19.07.2017, приймаючи до уваги заяву страхувальника, було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" страхове відшкодування на суму 17 622,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням №371 591 від 15.09.2017.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-50гс15.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 04.09.2017, транспортного засобу "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачем були понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 17 622,48 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 16 622,48 грн відповідно до встановлених Полісом №АК/3681833 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов'язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як вказувалося вище, вина водія транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 встановлена постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.10.2017 по справі №753/16900/17 (провадження №3/753/5101/17).

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2017, була застрахована відповідачем згідно полісу №АК/3681833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу №АК/3681833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" транспортним засобом є "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 04.09.2017, франшиза становить 1000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка №888880 про дорожньо-транспортну пригоду, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 20.10.2017 по справі №753/16900/17 (провадження №3/753/5101/17) та поліс №АК/3681833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 саме відповідачем.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ 21124", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2017 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом №АК/3681833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи.

На підставі викладеного, звернення Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АХА Страхування" з розглядуваним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 622,48 грн є обґрунтованим.

При цьому, у відзиві на позовну заяву Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" фактично визнає позовні вимоги на суму 12 483,91 грн та зазначає, що строк виплати страхового відшкодування закінчується 05.06.2018. Проте, станом на час розгляду справи по суті та прийняття рішення, відповідачем на надано жодних доказів сплати відповідачем заявленого до стягнення страхового відшкодування, в тому числі в сумі 12 483,91 грн, яка ним не заперечується.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на те, що заявлена до стягнення позивачем сума збитків розрахована без урахування коефіцієнту фізичного зносу є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

До відповідних висновків суд дійшов з огляду на те що в матеріалах справи міститься висновок №569/17 від 23.11.2017 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, який вже згадувався раніше, відповідно до якого експертом було розраховано вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, і яка становила 21 992,59 грн.

Одночасно, позивачем було фактично виплачено власнику пошкодженого автомобіля 17 622,48 грн

Таким чином, при звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 16 622,48 грн, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було враховано як встановлений полісом №АК/3681833 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи, так і коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Toyota Yaris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 16 622,48 грн підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 16 622,48 грн.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, беручи до уваги приписи статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи фактичне визнання відповідачем позовних вимог на суму 12 483,91 грн, судовий збір в розмірі 667,23 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України на рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АХА Страхування", а решта витрат по сплаті судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АХА Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди в розмірі 16 622,48 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 16 622,48 грн (шістнадцять тисяч шістсот двадцять дві гривні 48 копійок) та судовий збір у розмірі 1094,77 грн (одна тисяча дев'яносто чотири гривні 77 копійок).

3. Повернути Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 667,23 грн (шістсот шістдесят сім гривень 23 копійки).

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.10.2018.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ