ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/2293/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Пількова К.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2018 (головуючий суддя - Стойка О.В., судді Зубченко І.В. і Чернота Л.Ф.)

у справі №908/2293/17

за позовом Компанії

до товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" (далі - Товариство)

про стягнення 39 573 385, 48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення 39 573 385, 48 грн. за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором від 30.12.15 № 16-115-Н (далі - Договір), а саме: 32 662 099,94 грн. пені, 2 837 216,53 грн. - 3 % річних та 4 074 069,01 грн. "інфляційних втрат".

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.02.2018: позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії 25 401 040, 09 грн. пені, 2 164 612, 21 грн. - 3 % річних, 4 071 557, 87 грн. "інфляційних втрат" та 191 869, 62 грн. судового збору.

Товариство оскаржило рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

10.04.2018 Товариство звернулося до апеляційного господарського суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням у справі №910/4270/18 за позовом Товариства до Компанії про визнання недійсним пункту 4 додаткової угоди від 31.03.2016 № 2 до Договору.

В обґрунтування наведеного клопотання Товариство зазначало, що пунктом 4 додаткової угоди від 31.03.2016 № 2 до Договору нівелюється така умова розрахунків між сторонами, як підписаний ними акт приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць, притому, що за іншими умовами договору право власності на природний газ, переданий за цим Договором, Товариство набуває після підписання акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць обома сторонами, тому підстави для остаточного розрахунку у Товариства виникають після підписання та отримання належного йому примірника акта приймання-передачі природного газу. Такі обставини впливають на строк розрахунку та періоду нарахування штрафних та фінансових санкцій, стягнення яких є предметом позову в справі №908/2293/17.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2018: зупинено апеляційне провадження у справі №908/2293/17 до набрання законної сили рішенням у справі №910/2470/18 яка розглядається господарським судом міста Києва; зобов'язано сторони повідомити Донецький апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №910/4270/18.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що: результат розгляду господарським судом міста Києва справи №910/4270/18 безпосередньо впливає на розгляд даної справи, в межах якої вирішується питання про стягнення заборгованості за оспорюваним правочином, висновок суду з наведених питань у цій справі має первісний та преюдиційний характер стосовно згаданої справи; суд позбавлений процесуальної можливості надати в межах цієї справи оцінку доводам заявника щодо законності спірної умови укладеного Договору.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного господарського суду, Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій зазначає, що: ухвала постановлена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: статей 203, 215, 217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); у даному випадку відсутня обов'язкова умова зупинення провадження у справі, а саме неможливість розгляду справи №908/2293/17 до розгляду справи №910/4270/18, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду в межах справи №908/2293/17; Товариство вчинило низку дій, що свідчать про схвалення та прийняття правочину до виконання, а саме: підписано акти приймання-передачі природного газу за Договором, оплачено спожитий природний газ за Договором; необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування учасників справи в стані невизначеності, що свідчить про порушення положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку, - та просить суд: скасувати ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2018; справу №908/2293/17 повернути до Донецького апеляційного господарського суду; відшкодувати за рахунок Товариства понесені Компанією судові витрати.

За приписами частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції. У даному разі ухвалою Верховного Суду від 03.09.2018 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.09.2018. Проте Товариством відзив на касаційну скаргу подано лише 03.10.2018, тобто поза межами зазначеного строку. Водночас положеннями ГПК України, встановлено, що:

- у суді касаційної інстанції касаційна скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції (стаття 301);

- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина дев'ята статті 165).

Оскільки Товариством не подано відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, Верховний Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розгляд касаційної скарги Компанії здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п'ятої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Зупиняючи апеляційне провадження у справі №908/2293/17 до набрання законної сили рішенням у справі №910/2470/18, яка розглядається господарським судом міста Києва, суд апеляційної інстанції виходив з такого:

- предметом спору в даній справі є порушення Товариством грошового зобов'язання за Договором, а також наявність та ступень вини Товариства в цьому порушенні, оскільки предметом позову є прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором зі сторони Товариства у вигляді стягнення "інфляційних втрат" та 3% річних, а також стягнення штрафних санкцій, розмір яких складає значну суму;

- зі змісту наданої копії ухвали господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/4270/18 та доданої копії позовної заяви вбачається, що предметом розгляду в згаданій справі є вимоги Товариства про визнання недійсним пункту 4 додаткової угоди від 31.03.2016 №2 до Договору на купівлю-продаж природного газу, яким встановлено порядок та умови проведення розрахунків за вказаним Договором;

- початок періоду нарахування 3% річних, "інфляційних втрат" та пені на суму заборгованості перебувають у безпосередній залежності від порядку та умов проведення розрахунків за Договором;

- надати в межах даної справи № 908/2293/17 оцінку доводам заявника щодо законності спірної в межах справи №910/4270/18 умови укладеного Договору суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості;

- тому результат розгляду господарським судом міста Києва справи №910/4270/18 безпосередньо впливає на розгляд даної справи, в межах якої вирішується питання про стягнення заборгованості за оспорюваним правочином, висновок суду з наведених питань у справі №910/4270/18 має первісний та преюдиційний характер стосовно даної справи №908/2293/17.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода Компанії з ухвалою суду апеляційної інстанції про зупинення провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках: об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з'ясовувати: як саме пов'язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

Зупиняючи провадження у даній справі № 908/2293/17, суд апеляційної інстанції належним чином не встановив, у чому полягає об'єктивна неможливість розгляду цієї справи про стягнення 3% річних, "інфляційних витрат" та пені за неналежне виконання Товариством грошового зобов'язання за Договором до вирішення іншої справи №910/2470/18 про визнання недійсним пункту 4 додаткової угоди від 31.03.2016 №2 до Договору та не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені ним самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, що ними сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи з предмета, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину, закріпленої статтею 204 ЦК України.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що розгляд справи №910/2470/18 не був перешкодою для встановлення суттєвих обставин у даній справі №908/2293/17 під час її розгляду господарським судом.

Не встановивши обставин об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи №910/2470/18, суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження в даній справі, порушивши при цьому приписи пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Крім того, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Наведеного судом апеляційної інстанцій враховано не було, тому, зупинивши провадження в даній справі, суд порушив право учасників справи на розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Частиною шостою статті 310 ГПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і передачі справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №908/2293/17 підлягає скасуванню, а справа №908/2293/17 - передачі до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

З огляду на задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового акта та відповідно до статті 129 ГПК України належні до сплати витрати із судового збору за подання касаційної скарги (1 762 грн.) покладаються на Товариство. Отже, з Товариства слід стягнути на користь Компанії 1 762 грн. зазначених судових витрат.

Керуючись статтями 129, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2.Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі №908/2293/17 скасувати. Справу №908/2293/17 направити до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 762 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков