ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2212/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської РДА, м. Красноград Харківської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області, м. Красноград Харківської області
про стягнення коштів в сумі 55982,10 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_2, довіреність № Др.-15-0218 від 27.02.2018 року;

відповідача ОСОБА_1, довіреність № 02-21/9405 від 31.08.2018 року,

ОСОБА_3, довіреність № 02-21/11812 від 02.10.2018 року;

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Красноградської РДА, в якій просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 15120,15 грн., інфляційні втрати в сумі 40861,95 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором від 03.01.2017 №32/07 на фінансування субсидій населенню в частині своєчасного відшкодування позивачу нарахованих пільг за надані населенню послуги із споживання природного газу. В якості правових підстав посилається на норми статей 612, 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.08.2018 року було прийнято позовну заяву та призначено справу №922/2212/18 до розгляду за правилами спрощеного провадження на 03.09.2018 року на 11:00 год.

27.08.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 24398), в якому проти позовних вимог заперечував посилаючись на відсутність бюджетного фінансування.

30.08.2018 року позивач надав письмове обґрунтування розрахунку (вх.№24827), яке досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

31.08.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№24989), яку досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

03.09.2018 року Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області (третя особа) надало пояснення (вх.№25339), які досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2018 року, за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 03.10.2018 року на 10:30 год.

Позивач в судовому засіданні 03.10.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 03.10.2018 року підтримали свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Представник третьої особи в судове засідання 03.10.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01 липня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач, Постачальник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (відповідач, Платник) укладено Договір на фінансування субсидій населенню № 32/07 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, його предметом є відносини сторін щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням природного газу населенням.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що згідно з умовами Договору Постачальник здійснює постачання природного газу, надалі газ, населенню, яке отримує субсидії, а Платник, здійснює проведення розрахунків за спожитий природний газ у частині субсидій, пов'язаних із споживанням природного газу населенням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 року N° 20 (зі змінами) та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1.3. Договору, Постачальник зобов'язується щомісячно, до 27 числа, надавати Платнику інформацію про вартість та об'єми споживання газу громадянами (переліки-запити дія обміну даними в електронному вигляді).

Згідно з п. 2.2.1 Договору, Платник щомісяця надає Постачальнику до 1 числа місяця, що настає за звітним, інформацію про фактичне нарахування у звітному місяці розмірів субсидій для населення та списки громадян, яким проведені перерахунки зазначених субсидій.

В п. 2.2.4. Договору зазначено, що Платник відшкодовує Постачальнику вартість послуг, наданих отримувачам субсидій, згідно актів звіряння.

Відповідно до п. 2.3.1. Договору, сторони зобов'язувались не пізніше 8 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує субсидії.

Пунктом 3 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно умов даного Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Даний договір набирає чинності з 01.07.2015 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням газу населенням - до їх повного здійснення (п. 7 Договору).

Як стверджує позивач ним протягом 2015 року здійснено постачання природного газу пільговій категорії населення Красноградського району, які підпадають під дію норм Законів України "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру" тощо.

Позивач з метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2015 р. відповідно до вищезазначених нормативних документів, протягом 2015 року та на початку 2016 р. уклав спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (надалі - СПР) підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, TOB "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", ПАТ "Харківгаз", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі актів звіряння між TOB "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" та розпорядниками коштів місцевих бюджетів на загальну суму 30343961,40 грн., яка у повному обсязі повинна була забезпечити відшкодування TOB "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" вартість спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Красноградського району Харківської області, яким призначено субсидію.

Відповідно до розділів 1 протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 1.01.2005 р. "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

В розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність їх виконання сторонами - учасниками.

Відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний аз та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, по частині СПР на суму 15496777,31 грн. (нарахування липень-листопад 2015 р.) Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації грошові кошти були перераховані в повному обсязі та своєчасно.

При цьому, по частині підписаних СПР грошові кошти Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації були перераховані позивачу несвоєчасно, а саме:

- СПР № 210 від 21.01.2016 року на суму 6902480,00 грн.;

- СПР № 211 від 21.01.2016 року на суму 2978396,00 грн.;

- СПР № 331 від 25.01.2016 року на суму 1077472,00 грн.;

- СПР № 769/в від 23.02.2016 року на суму 13820,00 грн.;

- СПР № 756 від 23.02.2016 року на суму 2284806,00 грн.;

- СПР № 758 від 23.02.2016 року на суму 2911666,00 грн.

Такі обставини стали підставою для звернення з даним позов до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Харківгаз Збут" шляхом стягнення з відповідача 3% річних в сумі 15120,15 грн. та інфляційних втрат в сумі 40861,95 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Зокрема, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (абзац 11 частини першої статті 1 Закону).

Згідно з підпунктом 6 п.1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, пільгові умови надання житлово-комунальних послуг передбачені Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про прокуратуру", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно із п. 20-4 ст. 91 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремим категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово- комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256).

Порядком № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, згідно з п. 3 Порядку № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 2 Положення про Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, основними завданнями Управління, зокрема, є забезпечення реалізації державної політики на території Красноградської району у сфері соціального захисту населення, що включає забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення; призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов'язок здійснення відшкодування витрат позивача за послуги надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, правовідносини щодо постачання природного газу окремим категоріям споживачів на пільговій основі, між сторонами виникли та існують на підставі Договору та в силу вимог закону.

Тобто, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання як Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, так і регулюються нормами цивільного законодавства: Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для постачальника послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб, та нормами, що регулюють відносини між споживачем та постачальником послуг.

Відповідачем не спростовано, що по частині підписаних СПР грошові кошти Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації були перераховані позивачу несвоєчасно.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг, був зобов'язаний здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання житлово-комунальних послуг пільговим категоріям населення.

Посилання відповідача на неналежне бюджетне фінансування, суд вважає безпідставним.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів у п'ятиденний строк здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку №256).

Неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446/3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі №15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ОСОБА_4 Верховного Суду у справах № 906/621/17, № 927/498/17 та № 927/465/17.

Отже, заперечення відповідача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, оскільки не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 15120,15 грн. та інфляційних втрат у розмірі 40861,95 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, №117 від 29.01.2003 та №295 від 11.04.2012, ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, ст.ст. ст. 48, 87, 91, 97 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 222 ГК України, ст.ст. 96, 526, 610 - 612, 617, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Бєльовська, 84, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ) 3% річних у сумі 15120,15 грн., інфляційні втрати в сумі 40861,95 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.10.2018 року.

Суддя ОСОБА_5