ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.10.2018 р. м. Ужгород Справа № 907/317/18

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Русинія, м. Мукачево

про стягнення суми 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року, 3 635 242 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 814 967 грн. 64 коп. трьох процентів річних (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:

Позивача

Відповідача

СУТЬ СПОРУ: Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Русинія, м. Мукачево про стягнення суми 12 962 058 грн. 01 коп., в тому числі 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року, 3 635 283 грн. 25 коп. інфляційних нарахувань та 814 967 грн. 64 коп. трьох процентів річних. Заявою поданою представником позивача в порядку ст. 46 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог б/н від 09.07.2018 року (вх. № 02.3.1-09/8737/18 від 24.07.2018 року), якою просить суд стягнути з відповідача 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року, 3 635 242 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 814 967 грн. 64 коп. трьох процентів річних, враховуючи перерахунок інфляційних нарахувань.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги покликанням на порушення відповідачем умов Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року в частині повної та своєчасної оплати за отриманий природний газ, з огляду на що відповідачу нараховано 3 635 242 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 814 967 грн. 64 коп. трьох процентів річних (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідач, згідно поданого суду відзиву на позов б/н від 24.07.2018 року просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки згідно платіжних доручень, копії яких долучено до матеріалів справи, відповідач повністю оплатив обсяги поставленого протягом жовтня 2014 червня 2015 року природного газу.

Згідно поданої суду відповіді на відзив б/н від 02.08.2018 року позивач наголошує, що відповідач помилково доходить висновку про відсутність у нього заборгованості за поставлений на підставі договору у період з 03.11.2014 року по 01.07.2015 року природній газ, оскільки сплачені у цей період кошти були зараховані позивачем на підставі п. 4.8. Договору у погашення наявної у відповідача заборгованості за даним договором у попередніх періодах. Зазначає, що у період з жовтня 2014 року по червень 2015 року на підставі актів приймання-передавання відповідачеві поставлено природній газ у кількості 1 089,573 тис. куб.м. на загальну суму 8 847 143 грн. 19 коп. Із цієї загальної вартості поставленого газу відповідачем оплачено тільки частково вартість газу, спожитого у жовтні 2014 року на суму 335 336 грн. 06 коп. згідно платіжних доручень № 27457 від 16.06.2015 року (частково на суму 469 грн. 87 коп.), № 27503 від 17.06.2015 року, № 27530 від 19.06.2015 року, № 27563 від 22.06.2015 року, № 27613 від 23.06.2015 року, № 27645 від 24.06.2015 року, № 27666 від 25.06.2015 року, № 27680 від 26.06.2015 року, № 27711 від 30.06.2015 року, № 20361 від 30.06.2015 року, № 27742 від 01.07.2015 року, № 27751 від 01.07.2015 року. Оплати, які проводилися відповідачем з 03.11.2014 року по 16.06.2015 року (в частині суми 29 530 грн. 13 коп. за платіжним дорученням № 27457), зараховані позивачем в рахунок погашення боргу за спожитий газ до жовтня 2014 року. Аналізуючи вищенаведені обставини, позивач стверджує, що відповідачем не виконано зобовязань щодо повної та своєчасної оплати вартості 8 511 807 грн. 12 коп. за поставлений йому впродовж жовтня 2014 року червня 2015 року природній газ.

Відповідач поданою суду заявою б/н від 07.09.2018 року просить суд застосувати до позовної заяви у даній справі строк позовної давності як до вимог про стягнення суми заборгованості, так і до вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних. Зазначає, що позивач, звернувшись до суду із позовом 02.05.2018 року, пропустив трирічний строк позовної давності по всіх поставках газу до травня 2015 року як щодо стягнення основної суми заборгованості, якщо б така існувала, так і щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних по прострочених платежах. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору, порядок здійснення відповідачем авансових платежів та остаточного розрахунку на підстав двостороннього акту приймання передачі газу до 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу, відповідач стверджує про відсутність у нього заборгованості за поставлений газ, та відповідно відсутність у позивача підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних щодо поставок газу травня червня 2015 року. Додатково, відповідач інформував суд про те, що посилання на номер договору у призначенні платежу платіжних доручень є помилковим в останніх цифрах номеру договору, де замість 2013 вказано 2014. При цьому, представники сторін спору у підготовчих засіданнях підтвердили відсутність між сторонами іншого, крім № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року, договору на постачання природного газу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

02.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз в особі Мукачівської філії (надалі Постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Русинія" (надалі Споживач, відповідач у справі) укладено Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПР-1464-М-2013 (надалі Договір). Згідно умов даного договору Постачальник взяв на себе зобовязання постачати природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб Споживача, а Споживач зобовязався оплачувати вартість газу та наданих послуг на умовах укладеного Договору.

Договірні обсяги постачання газу Споживачеві сторонами погоджено у додатку № 2 до Договору.

Послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Сторонами актом приймання передачі газу. Постачальник до 5-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, направляє Споживачу два примірники акту приймання передачі газу за звітний місяць, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою Постачальника (п.п. 2.6., 2.7. Договору).

На підставі підпункту 2.2.2. пункту 2 розділу 2 Договору, постачання газу здійснюється у разі відсутності заборгованості Споживача за минулі періоди (або відповідно до графіку погашення заборгованості) та оплати поточних платежів.

Вартість послуг за Договором та порядок розрахунків сторони погодили у розділі 4 Договору, яким, зокрема, передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць з 9 години першого дня місяця до 9 години першої години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно розділу 3 Договору. Загальна вартість Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві. Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовим та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати. Оплата вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. Оплату за газ Споживач здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25 числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітний місяць здійснюється на підставі двостороннього акту приймання передачі газу до 5 (пятого) числа місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

За умовами п. 4.8. Договору, у разі виникнення у споживача заборгованості по оплаті вартості послуг з постачання газу Сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформляється додатком до Договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов укладеного сторонами Договору упродовж жовтня 2014 року червня 2015 року на підставі актів приймання передавання № 5592 від 03.11.2014 року, № 6181 від 01.12.2014 року, від 31.01.2015 року, № ЗК000009006 від 28.02.2015 року, № ЗК000013391 від 31.03.2015 року, № ЗК000016583 від 30.04.2015 року, № ЗК000018451 від 31.05.2015 року, № ЗК000020361 від 30.06.2015 року відповідачеві поставлено природній газ у кількості 1 089,573 тис. куб.м. на загальну суму 8 847 143 грн. 19 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобовязань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленого природного газу, з огляду на що, просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку суму 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості, а також нараховані на неї суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України. Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з нормою статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, при цьому, статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач заперечує проти позову та факту наявності у нього заборгованості по оплаті вартості поставленого природного газу за договором на підставі вищевказаних актів приймання передачі газу.

До матеріалів справи відповідачем долучено оригінали платіжних доручень за період з 03.11.2014 року по 01.07.2015 року, з яких вбачається сплата грошових коштів за поставлений природній газ на суму 8 847 143 грн. 19 коп.

У вказаних платіжних дорученнях відповідачем вказані призначення платежів, які спрямовані на оплату газу, отриманого від позивача (постачальника) на підставі договору № ТП-ПР-1464-М-2013 саме у період з жовтня 2014 року по червень 2015 року.

Однак, позивач факт відсутності у відповідача заборгованості по оплаті природного газу, поставленого у період з жовтня 2014 року по червень 2015 року заперечує та зазначає, що сплачені відповідачем у цей період кошти були зараховані позивачем на підставі п. 4.8. Договору у погашення наявної у відповідача заборгованості за даним договором у попередніх періодах.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначаються Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Крім цього, загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року (надалі Інструкція).

При цьому, відповідно до п. 1.3. Інструкції її вимоги поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за таким видом розрахункових документів як платіжне доручення.

За змістом п. 1.30. ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, п.1.4 Інструкції платіжним дорученням є розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 3.8. Інструкції передбачено, що реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

При цьому, умовами договору № ТП-ПР-1464-М-2013 від 02.01.2013 року не передбачено право постачальника (позивача) самостійно змінювати та визначати порядок зарахування коштів, що надійшли від споживача з чітко визначеним призначенням платежу. Не передбачає такого порядку зарахування коштів і пункт 4.8. Договору, на підставі якого позивач здійснював зарахування сплачених відповідачем сум, що мали чітке призначення платежу, у погашення попередньої заборгованості відповідача за цим договором у попередніх періодах.

Відтак, суд доходить висновку про те, що вартість поставленого позивачем упродовж жовтня 2014 року червня 2015 року на підставі актів приймання передавання № 5592 від 03.11.2014 року, № 6181 від 01.12.2014 року, від 31.01.2015 року, № ЗК000009006 від 28.02.2015 року, № ЗК000013391 від 31.03.2015 року, № ЗК000016583 від 30.04.2015 року, № ЗК000018451 від 31.05.2015 року, № ЗК000020361 від 30.06.2015 року природного газу, відповідачем оплачена, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача суми 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості.

При цьому, суд вважає підставним покликання представника відповідача на помилковість зазначення у призначенні платежу деяких платіжних доручень невірного номеру договору (№ ТП-ПР-1464-М-2014 замість № ТП-ПР-1464-М-2013), оскільки матеріалами справи не доведено існування між сторонами іншого, крім № ТП-ПР-1464-М-2013, договору на постачання природного газу.

Разом з тим, надходження на рахунок позивача грошових коштів від відповідача за неіснуючим договором, могло б бути підставою для повернення таких коштів платнику. Матеріали справи доказів повернення позивачем на рахунок відповідача сум, що сплачені за платіжними дорученнями, у призначенні платежу яких є посилання на договір № ТП-ПР-1464-М-2014, не містять.

За прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором природного газу позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3 635 242 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 814 967 грн. 64 коп. трьох процентів річних, обрахованих із сум вартості поставленого відповідачеві природного газу згідно актів приймання передавання № 5592 від 03.11.2014 року, № 6181 від 01.12.2014 року, від 31.01.2015 року, № ЗК000009006 від 28.02.2015 року, № ЗК000013391 від 31.03.2015 року, № ЗК000016583 від 30.04.2015 року, № ЗК000018451 від 31.05.2015 року, № ЗК000020361 від 30.06.2015 року, за періоди, початком яких є пяте число місяця, наступного за звітним, по 03.05.2018 року.

На умовах п. 4.7 Договору, оплату за газ Споживач здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25-го числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітний місяць здійснюється на підставі двостороннього акту приймання передачі газу до 5 (пятого) числа місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Аналізуючи питання прострочення відповідачем оплати вартості поставленого природного газу за вищевказаними актами приймання передавання з метою визначення права позивача на нарахування відповідачеві інфляційних втрат та трьох відсотків річних, виходячи із погодженого сторонами терміну здійснення остаточного розрахунку за звітний місяць, а також наданих відповідачем платіжних доручень, суд зазначає, що мало місце прострочення платежів за жовтень 2014 року, листопад 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року. За травень 2015 року та червень 2015 року відповідачем не було допущено прострочень платежів, остаточні розрахунки за дані звітні місяці здійснено відповідачем 02.06.2015 року та 01.07.2015 року відповідно.

Таким чином у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачеві сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення термінів оплати вартості поставленого газу у травні та червні 2015 року. Нараховані позивачем суми 197 776 грн. 34 коп. інфляційних нарахувань та 74 231 грн. 53 коп. трьох відсотків за актом № ЗК000018451 від 31.05.2015 року, а також 165 172 грн. 69 коп. інфляційних нарахувань та 59 988 грн. 96 коп. 3% річних за актом № ЗК000020361 від 30.06.2015 року стягненню не підлягають.

Щодо решти нарахованих позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за місяці, у яких мало місце прострочення платежів, суд приходить до висновку про підставність здійснення та стягнення таких з відповідача.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поданою суду заявою б/н від 07.09.2018 року позивач просить суд застосувати до позовної заяви у даній справі строк позовної давності як до вимог про стягнення суми заборгованості, так і до вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних. Зазначає, що позивач, звернувшись до суду із позовом 02.05.2018 року, пропустив трирічний строк позовної давності по всіх поставках газу до травня 2015 року як щодо стягнення основної суми заборгованості, якщо б така існувала, так і щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних по прострочених платежах.

Приписами статей 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом порушення прав позивача встановлено лише щодо прострочення відповідачем здійснення оплати вартості поставленого газу у жовтні 2014 року, листопаді 2014 року, січні 2015 року, березні 2015 року, квітні 2015 року, застосуванню підлягає позовна давність до вимог позивача щодо стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, нарахованих по актах № 6181 від 01.12.2014 року, від 31.01.2015 року, № ЗК000009006 від 28.02.2015 року, № ЗК000013391 від 31.03.2015 року, № ЗК000016583 від 30.04.2015 року, що згідно розрахунків позивача складає суму 3 272 293 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань та 680 747 грн. 15 коп. трьох відсотків річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми 8 511 807 грн. 12 коп. заборгованості, 362 949 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань та 134 220 грн. 49 коп. трьох відсотків річних, суд відмовляє у задоволенні з підстав їх необґрунтованості.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та спростування доводів відповідача, суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 194 430 грн. 87 коп.

Керуючись ст. ст. 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 17.10.2018 року

Суддя Пригара Л.І.