ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 Справа №914/1044/18

За позовом: Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд», м. Львів,

до відповідача: Яворівської міської ради Львівської області, м. Яворів Львівської області,

про:стягнення 18 483,58 грн..

Суддя Козак І.Б.

При секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність №03/346 від 08.08.2018р.),

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Державним підприємством «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» подано позов до Яворівської міської ради Львівської області про стягнення 18 483,58 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 31.07.2018 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 18.09.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 09.10.2018р.

09.10.2018р. розпочинається розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 09.10.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не здійснено оплати за виконані позивачем підрядні проектно-пошукові роботи. Рішенням господарського суду Львівської області від 27.06.2017р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2017р. та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду України від 19.04.2018р., стягнуто з відповідача на користь позивача 99890,00 грн. вартості підрядних робіт. Оплату здійснено відповідачем 20.11.2017р. За період невиконання боржником свого зобовязання позивачем нараховано відповідачу 3382,58 грн. 3% річних та 15101,00 грн. інфляційних втрат з 12.05.2017р. по 27.06.2017р.,

У судові засідання 21.08.2018р., 18.09.2018р. та 09.10.2018р. представник відповідача не зявився, хоча належно був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, в порядку статті 178 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

29.10.2015р. між Яворівською міською радою (Замовником) та ДП Львівдіпрокомбуд (Виконавцем) укладено Генеральний договір на виконання проектно-вишукувальних робіт №5023 (з додатками до нього), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобовязується на підставі вихідних даних на проектування, наданих замовником, своїми силами і засобами виготовити згідно з державними будівельними нормами та іншими нормативними документами проектно-кошторисну документацію (стадія Робочий проект) по обєкту Будівництво каналізаційних мереж, каналізаційних насосних станцій та очисних споруд в м. Яворів Львівської області.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.06.2017р. стягнуто з Яворівської міської ради Львівської області (81000, Львівська обл., Яворівський р-н, м. Яворів, вул. Львівська, 15; ) на користь Державного підприємства Львівський державний інститут проектування комунального будівництва Львівдіпрокомунбуд (79005, Львівська обл., м. Львів, вул. Ак. Богомольця, 9; ) 99890,00 грн. боргу, 1498,35 грн. судового збору та 28570,00 грн. витрат за проведення судової експертизи.

28.07.2017р. видано наказ на примусове виконання рішення суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2017р. та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду України від 19.04.2018р. залишено без змін рішення суду І інстанції.

20.11.2017р. відповідачем сплачено заборгованість за наказом господарського суду Львівської області від 28.07.2017р. в розмірі 99890,00 грн.

Доказів погашення відповідачем 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем, не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою "Совтрансавто-Холдинг" проти України визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в закону силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за заявлений позивачем період, суд встановив, що позивачем були допущені помилки в розрахунку, тому правомірною до стягнення є 3 377,58 грн. 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за період 12.05.2016р. до 27.06.2017р., суд встановив, що позивачем вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача інфляційних втрат і становить 15 101,00 грн.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог п. 1 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219, 220, 221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Яворівської міської ради Львівської області (адреса: вул. Львівська, 15, м.Яворів, Львівська обл.,81000, ) на користь Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (адреса: 79005, м. Львів, вул.АК.Богомольця, б.9, ) 3 377,58 грн. 3% річних, 15 101,00 грн. інфляційних втрат та судовий збір у сумі 1761,74 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2018 р.

Суддя Козак І.Б.