ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/19842/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Закарпатська митниця ДФС)

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 (суддя - Мандриченко О.В.) та

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 (головуючий - суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П. і Алданова С.О.)

у справі № 910/19842/17

за позовом державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (далі - ДП "Бродівське лісове господарство")

до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України

про стягнення 197 111,30 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року державне підприємство "Бродівське лісове господарство" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України про стягнення з державного бюджету України 197 111,30 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Закарпатської митниці ДФС із затримання вантажу на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання заявнику збитків, які полягають в оплаті публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" додаткових зборів у сумі 197 111,30 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2018: позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з рахунків державного бюджету України на користь ДП "Бродівське лісове господарство" шкоду в сумі 197 111,30 грн., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018: апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі № 910/19842/17 - без змін; стягнуто з рахунків державного бюджету України на користь ДП "Бродівське лісове господарство" 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за представництво в апеляційній інстанції.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовано тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення, було встановлено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, у тому числі ДП "Бродівське лісове господарство" № 32261372, через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 Митного кодексу України, тобто встановлено обставини неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС; публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", яке у відповідності до договору від 28.12.2012 № 2230/1234-2012 є виконавцем послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, з огляду на затримання вагону № 32261372, було нараховано за надані послуги, а саме зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажів, вантажно-розвантажувальні роботи, суму в розмірі 197 111,30 грн.; ДП "Бродівське лісове господарство" було оплачено послуги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням від 24.05.2017 № 1326 на суму 197 111,30 грн.; таким чином, ДП "Бродівське лісове господарство" понесло збитки внаслідок затримки Закарпатською митницею ДФС вагону № 32261372. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу.

У касаційній скарзі Закарпатська митниця ДФС, посилаючись на прийняття оскаржуваних рішення та постанови зі справи з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 зі справи № 910/19842/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Закарпатська митниця ДФС посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм: пунктів 35, 36, 38, 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845; підпункту 3 пункту 4, пункту 9 Положення про державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215; частини першої статті 2, частин першої та другої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); частини десятої статті 11, статті 27, 31, 48, 74, 76, 77, частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Скаржник стверджує, що на порушення норм матеріального і процесуального права господарським судом першої інстанції було відмовлено у клопотанні про направлення справи за підсудністю до господарського суду Закарпатської області, оскільки співвідповідачем у справі про стягнення з державного бюджету України шкоди, завданої органом державної влади, повинен бути саме орган Казначейства за місцем знаходження органу, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду, а не Державна казначейська служба України.

Закарпатська митниця ДФС: зазначає, що позивачем не подано жодних документів, які підтверджували б дійсне надання правової допомоги (акти виконаних робіт) саме у цій справі; звертає увагу на те, що позовна заява підписана керівником позивача, а не адвокатом; вважає, що сума 25 000 грн. є завищеною та вказує на ознаки розкрадання коштів державного підприємства.

Скаржник стверджує, що з доданих ДП "Бродівське лісове господарство" до позовної заяви вимог філії "Центр транспортної логістики" від 13.04.2017 №ЦТЛ-19/812 неможливо встановити, за який період часу нараховані збори за зберігання вантажів, плата за користування вагонами, коли проводились вантажні роботи та зважування вантажів. Закарпатська митниця ДФС вважає, що стягнення шкоди за весь період перебування спірних вагонів у зоні діяльності митниці є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано будь-якого розрахунку на підтвердження заявлених до стягнення сум із зазначенням періоду такого нарахування.

Закарпатська митниця ДФС зазначає, що резолютивна частина постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16 не містить посилання на період протиправної бездіяльності Закарпатської митниці.

14.08.2018 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ДП "Бродівське лісове господарство" подано відзив на касаційну скаргу. На думку позивача, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо належного доказового обґрунтування ДП "Бродівське лісове господарство" розміру збитків, понесених внаслідок затримки Закарпатською митницею ДФС вагонів. Позивач також стверджує, що матеріали справи підтверджують наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними ДП "Бродівське лісове господарство" збитками, оскільки фактично додаткові витрати понесені саме внаслідок затримки вагонів.

Інші відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Розгляд касаційної скарги Закарпатської митниці ДФС здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини четвертої статті 301 ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 28.12.2012 ДП "Бродівське лісове господарство" (замовник) та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) було укладено договір № 2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, відповідно до пункту 1.1 якого (в редакції додаткової угоди № 3 від 01.12.2015) виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах;

- у пункті 9.1 договору № 2230/1234-2012 (в редакції додаткової угоди № 3 від 01.12.2015) вказано, що останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, - до повного здійснення розрахунків;

- ДП "Бродівське лісове господарство" (продавець), з однієї сторони, та фірмою "Пізец ГмбХ" (покупець) укладено контракт від 10.05.2016 № 7-2016 BR, відповідно до якого продавець продає, а покупець купляє лісоматеріали необроблені, а саме - дрова паливні. Згідно з контрактом ціна на товар встановлена в євро. Відповідно до пункту 5.1 контракту оплата товару здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів на валютний рахунок продавця на момент відвантаження товару. На виконання вимог контракту фірмою "Пізец ГмбХ" перераховано ДП "Бродівське лісове господарство" 17.05.2016 грошові кошти в сумі 7 150 євро;

- 19.05.2016, на виконання вимог згаданого контракту, було здійснено відвантаження лісопродукції вагоном № 32261372 та здійснено замитнення згідно з ВМД № 209050000/2016/001548, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами;

- організація перевезень товару у вагонах здійснювалася публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" згідно з договором від 28.12.2012 № 2230/1234-2012;

- вагони, які відправлялись на адресу фірм-нерезидентів, не пройшли митного огляду та були затримані на станції Батьово;

- публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" за затримання вагону № 32261372 було нараховано за надані послуги, а саме за зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажів, вантажно-розвантажувальні роботи, суму в розмірі 197 111,30 грн.;

- ДП "Бродівське лісове господарство" було оплачено послуги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в сумі 197 111,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.05.2017 №1326.

За доводами ДП "Бродівське лісове господарство", дії Закарпатської митниці ДФС по затриманню вантажу у вагоні на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання заявнику збитків, що полягають в оплаті публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" додаткових зборів у сумі 197 111,30 грн.

На підтвердження вказаних доводів позивач посилається на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 813/2237/16 було визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України, у тому числі і щодо залізничного вагону №32261372.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з державного бюджету України 197 111,30 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У розумінні положень статті 1173 ЦК України (яка визначена підставою позову) відшкодування шкоди відбувається незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Разом з тим судами попередніх інстанцій залишено поза увагою таке.

Згідно з частиною першою статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митні формальності - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини другої статті 218 МК України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Частинами першою та другою статті 325 МК України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Діяльність залізниці регулює Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до пункту 4 Правил плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом пункту 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів), за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

З огляду на викладене власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Судами адміністративної юрисдикції у справі № 813/2237/16 було встановлено, що Закарпатська митниця ДФС не здійснила визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі вагону №32261372, через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 МК України. В адміністративній справі також було встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною першою статті 199 МК України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'яти днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Натомість господарські суди, обмежившись посиланням на обґрунтованість позивачем розміру збитків, понесених внаслідок затримки Закарпатською митницею ДФС спірного вагону: не надали належної оцінки та не перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми збитків; не дослідили та не з'ясували, з чого складаються нараховані публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" і сплачені позивачем у цьому випадку додаткові збори, тобто їх складових; не встановили, які суми були нараховані публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" окремо за кожною операцією (користування вагонами, подання та забирання вагонів, зважування вагонів, зберігання вантажів); не досліджено та не з'ясовано судами і періоду, за який проводилися спірні нарахування. Саме лише посилання суду на розрахунки за затримку вагона №32261372, без належного їх аналізу, не можуть бути підтвердженням наявності причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями митниці та шкодою саме в сумі 197 111,30 грн.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог саме в зазначеній сумі.

Між тим доводи скаржника у касаційній скарзі щодо порушення судами у цьому випадку правил підсудності є необґрунтованими з огляду на таке.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з частинами першою та другою статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Пунктом 9 розділу VI "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань; відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у разі безспірного списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) Казначейство України відображає в обліку відповідні бюджетні зобов'язання розпорядника бюджетних коштів, з вини якого виникли такі зобов'язання. Погашення таких бюджетних зобов'язань здійснюється виключно за рахунок бюджетних асигнувань цього розпорядника бюджетних коштів. Одночасно розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний привести у відповідність з бюджетними асигнуваннями інші взяті бюджетні зобов'язання.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними управліннями рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (пункт 2 Порядку).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Таким чином, враховуючи, що за правилами Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування і управління наявними коштами державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду належить до компетенції Казначейства, яке є центральним органом виконавчої влади, суди попередніх інстанцій правомірно розглянули справу за участю в ній Державної казначейської служби України як відповідача.

З огляду на те, що відповідачем у справі є орган, зазначений у частині п'ятій статті 16 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), у даному випадку - Державна казначейська служба України, така справа у будь-якому разі, за приписами наведеної норми, підлягала розгляду у господарському суді міста Києва, який її і розглянув.

З урахуванням викладеного, не встановивши згаданих у цій постанові обставин та не здійснивши оцінки пов'язаних з ними доказів, попередні судові інстанції припустилися порушення норм процесуального права, а саме:

- частини першої статті 86 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження наявних у справі доказів;

- частини п'ятої статті 236 ГПК України стосовно ухвалення судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порушення попередніми судовими інстанціями відповідних норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення даної справи.

Водночас суд касаційної інстанції згідно із статтею 300 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного та відповідно до статті 310 ГПК України рішення і постанова з даної справи підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду. У новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи сторін та подані ними докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 у справі № 910/19842/17 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов