ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року справа № 925/984/17 м. Черкаси

За позовом об'єднаного садівничого товариства "Славутич"

до фізичної особи - підприємця Пушкарського В'ячеслава Євгенійовича

про визнання недійсним договору генпідряду від 01.12.2014 №1

Колегія суддів: Дорошенко М.В. - головуючий, Грачов В.М., Єфіменко В.В.

Секретар судового засідання Рябенька Я.В.

Представники сторін:

від позивача: голова правління товариства Бедуля Ю.М. за посадою, адвокат Пилипенко Р.Б. на підставі ордеру;

від відповідача: адвокат Ігнатенко В.М. на підставі ордеру; адвокат Лук'яненко Г.О. на підставі ордеру.

У серпні 2017 року об'єднане садівниче товариство "Славутич" (далі також - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до фізичної особи - підприємця Пушкарського В'ячеслава Євгенійовича (далі також - відповідач) про визнання недійсним укладеного між сторонами договору генпідряду від 01.12.2014 №1 (далі також - спірний договір).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 для розгляду справи за вказаним позовом об'єднаного садівничого товариства "Славутич" була визначена суддя Спаських Н.М.

Ухвалою від 08.08.2017 Господарський суд Черкаської області у складі судді Спаських Н.М. прийняв позовну заяву позивача до розгляду і порушив провадження у справі за правилами чинної на той час редакції Господарського процесуального кодексу України.

У позовній заяві та у письмовому уточненні підстав позову від 15.09.2017 позивач зазначив, що спірний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 227, 230, 234 Цивільного кодексу України з огляду на такі обставини:

на укладення спірного договору головою правління об'єднаного садівничого товариства "Славутич" Бідулею Ю.М. з перевищенням передбачених п. 4.10 статуту цього товариства повноважень голови правління через відсутність затвердженого загальними зборами учасників товариства прибутково-видаткового кошторису;

на несхвалення (незатвердження) спірного договору загальними зборами учасників об'єднаного садівничого товариства "Славутич", які відбулися 12.02.2015;

на відсутність погодженого проекту на виконання гідротехнічних робіт на землях водного фонду;

на заборону рішенням Державної екологічної інспекції в Черкаській області від 29.09.2016 №2 проводити гідротехнічні роботи на землях позивача у зв'язку з відсутністю дозвільної документації;

на неодержання відповідачем дозволу на виконання гідротехнічних робіт на землях водного фонду;

на укладення спірного договору позивачем під впливом обману зі сторони відповідача;

на укладення спірного договору без наміру створення обумовлених ним правових наслідків;

на невиконання відповідачем передбачених спірним договором робіт.

Відповідач проти позову заперечив, оскільки вважає приведені позивачем в обґрунтування недійсності спірного договору доводи такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах та чинному законодавстві.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою від 02.11.2017 Господарський суд Черкаської області у складі судді Спаських Н.М. призначив розгляд цієї справи колегією суддів.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів Господарського суду Черкаської області від 03.11.2018 для розгляду даної справи була визначена колегія суддів у складі: Спаських Н.М. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Пащенко А.Д.

У зв'язку зі звільненням у відставку судді Пащенко А.Д. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів Господарського суду Черкаської області від 28.11.2017 для розгляду даної справи була визначена колегія суддів у складі: Спаських Н.М. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В.

Ухвалою від 09.01.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Спаських Н.М. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. постановив про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання відповідно до Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка набрала законної сили з 15.12.2018.

Ухвалою від 21.03.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Спаських Н.М. - головуючий суддя, Грачов В.М. та Єфіменко В.В. закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 21.03.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Спаських Н.М. - головуючий суддя, Грачов В.М. та Єфіменко В.В. задовольнив заявлений позивачем відвід у цій справі судді Спаських Н.М. і в частині відводу суддям Грачову В.М. та Єфіменку В.В. передав справу на розгляд іншому судді який не входить до складу суду, що розглядає справу, і якого буде визначено у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Черкаської області від 03.04.2018 для розгляду заявленого позивачем відводу у цій справі суддям Грачову В.М. та Єфіменку В.В. визначено колегію суддів у складі: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Потапенко В.В. і Кучеренко О.І.

Ухвалою від 05.04.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Потапенко В.В. і Кучеренко О.І. відмовив у задоволенні заяви позивача про відвід у цій справі суддям Грачову В.М. та Єфіменку В.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В.

Ухвалою від 10.04.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Дорошенка М.В. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. призначив у справі підготовче засідання.

Ухвалою від 08.05.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. закрив підготовче провадження у справі і призначив її до розгляду по суті.

16 травня 2018 року до господарського суду надійшла заява представників відповідача про забезпечення та попередню оплату судових витрат на професійну правничу допомогу.

07 червня 2018 року до господарського суду надійшла заява позивача про відвід у цій справі колегії суддів у складі: Дорошенка М. В.- головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. та заперечення позивача проти заяви представників відповідача про забезпечення та попередню оплату судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 07.06.2018 Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. в частині відводу цим суддям передав дану справу на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і якого буде визначено у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Черкаської області від 08.06.2018 для розгляду заявленого позивачем відводу у цій справі суддям Дорошенку М.В., Грачову В.М. та Єфіменку В.В. визначено суддю Хабазню Ю.А.

Ухвалою від 11.06.2018 Господарський суд Черкаської області у складі судді Хабазні Ю.А. відмовив у задоволенні заяви позивача про відвід у цій справі суддям Дорошенка М.В., Грачову В.М. та Єфіменку В.В.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті, які відбулися 05.07.2018 і 01.10.2018 за участю представників обох сторін:

представники позивача підтримали позов з підстав, викладених у позові та в письмовому уточненні підстав позову від 15.09.2017, і заперечили проти заявлених представниками відповідача до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн., оскільки вважають її неспівмірною з обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт у даному спорі;

представники відповідача підтримали заперечення проти позову, викладені у відзивах на позов, та заявили про відшкодування позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн.;

Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: Дорошенка М. В. - головуючий суддя, Грачова В.М. та Єфіменка В.В. розглянув заяву представників відповідача про забезпечення та попередню оплату судових витрат на професійну правничу допомогу і залишив її без задоволення, розглянув справу по суті і оголосив вступну і резолютивну частини прийнятого ним у нарадчій кімнаті рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи і дослідивши наявні у ній письмові докази, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2014 року об'єднане садівниче товариство "Славутич" як замовник та фізична особа-підприємець Пушкарський В.Є. як генпідрядник уклали між собою договір генпідряду №1, який містить, зокрема, такі умови (пункти):

1. Предмет договору.

1.1. Генпідрядник виконує роботи по об'єкту: Захист земель від підтоплення, затоплення, заболочення ОСТ "Славутич" в обсягах за фактично виконані об'єми.

2. Обов'язки сторін.

2.1. Генпідрядник відповідає перед замовником за виконання умов договору, здійснює управління та загальний контроль за виконанням договірних зобов'язань, координує хід виконаних робіт.

Генпідрядник виконає усі передбачені договором роботи, усуває недоробки, які можуть виникнути в процесі виконання робіт, крім бульдозерних та екскаваторних робіт.

Генпідрядник забезпечує підтримку необхідних санітарно - гігієнічних протипожежних ,природоохоронних умов на майданчику, здійснює контроль за виконанням робіт та дотримання законодавства з охорони праці.

Генпідрядник організовує охорону на території виконання робіт.

Замовник зобов'язується:

- передати до початку робіт генпідряднику в установленому порядку проектно-кошторисну документацію та дозвіл на виконання гідромеханізованих робіт та картограму виконання земельних робіт на об'єкті;

- забезпечує безпосереднє фінансування робіт;

- виносить в натуру і передає по акту ренер та границі згідно з закріпленими межами землі та картами намиву;

- сплачує генпідряднику витрати на демонтаж, перевезення та монтаж земснаряда, матеріалів, труб, обладнання плавзасобів та технічних технологічних механізмів і побутових приміщень.

3. Ціна предмету.

3.1. Замовник сплачує генпідряднику фактичну вартість виконаних робіт згідно з актом передачі форми №2 із розрахунку 22 грн., за 1 куб. м. намитого піску.

4. Терміни виконання робіт.

4 1. Термін виконання робіт:

початок - листопад 2014 р.

завершення - грудень 2015 р.

Початок робіт фіксується сторонами актом. Здача - приймання робіт після закінчення здійснюється у відповідності з умовами передбаченими статтею 9 цього договору.

5. Розрахунки і платежі.

5.1. Замовник забезпечує безперервне фінансування будівельних робіт.

5.2. Сторони домовилися, що замовник після підписання договору на протязі 3-х днів перераховує на розрахунковий рахунок аванс в сумі 10000,00 (необхідних для виконання підготовчих робіт).

Після відпрацювання субпідрядником першого авансу замовник перераховує генпідряднику другий аванс в розмірі 30000,00 і в подальшому розраховується по факту намиву (форма №2 згідно з угодою по закінченню робіт).

5.3. Акти виконаних робіт та довідку про виконані роботи готує генпідрядник, підписує і передає в термін не пізніше п'ятого числа наступного місяця уповноваженому представнику замовника для підпису.

6. Проектна документація.

6.1. Замовник до початку виконання робіт забезпечує своєчасну передачу генпідряднику проектної документації з відміткою "До виробництва" на кожному листку креслення.

9. Виконання робіт.

9.1. Генпідрядник забезпечує виконання усіх робіт у відповідності з проектною документацією та законодавством України.

9.2. Замовник здійснює контроль за відповідністю якості, обсягів і ціни виконаних робіт проекту, кошторису. При виявленні відхилень замовник видає генпідряднику розпорядження про їх усунення.

10. Ведення виконавчої документації.

10.1. Генпідрядник забезпечує повне, якісне і своєчасне ведення виконавчої документації, що передбачена спеціальними нормами і правилами, визначає осіб відповідальних за її ведення.

11. Здача і приймання робіт.

11.1. Здача - приймання робіт після закінчення робіт на об'єкті здійснюється у відповідності з діючими нормативними документами і оформлюється актом здачі об'єкту в експлуатацію. Порядок і черговість здачі об'єкту, обов'язки сторін визначаються наказом, який складає замовник і погоджує з генпідрядником.

11.2. При виявленні недоробок, що заважають освоєнню виробничих потужностей, складається перелік недоробок з визначенням термінів їх усунення. Роботи над недоробками до усунення не оплачуються.

12. Матеріальна відповідальність і звільнення від неї.

12.1. Генпідрядник несе матеріальну відповідальність за збереження виконаних робіт, наслідки їх пошкодження або загибелі. Після підпису акту здачі об'єкту замовник відповідає за його збереження.

13. Призупинення робіт і розірвання договору.

13.1. Замовник може призупинити дію нього договору за таких обставин:

- відсутність коштів для фінансування робіт;

- виявлення недоцільності інвестування коштів на виконання робіт, у тому числі форс - мажорних обставин (непереборної сили), прорахунків в проекті, тощо.

При цьому замовник компенсує генпідряднику витрати по демонтажу та перевезенню земснаряда і супутніх матеріалів та обладнання на опорну виробничу базу генпідрядника (м. Черкаси).

13.2. Замовник попереджає Генпідрядника про призупинення дії цього договору в письмовій формі.

Частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом зобов'язань сторін спірного договору останній є договором підряду і містить істотні умови такого договору, тобто є укладеним.

Зі сторони об'єднаного садівничого товариства "Славутич" спірний договір укладав і підписав Бедуля Юрій Михайлович, який займав посаду голови правління цього товариства.

Відповідно до пункту 4.10 статуту об'єднаного садівничого товариства "Славутич" в редакції, чинній на день укладення спірного договору, голова правління товариства укладає договори від імені товариства без особливого на те доручення в межах прибутково-видаткового кошторису.

Укладення спірного договору Бедулею Юрієм Михайловичем за відсутності прибутково-видаткового кошторису товариства за твердженням позивача означає про перевищення Бедулею Ю.М. своїх повноважень як голови правління товариства і є достатньою підставою для визнання цього договору недійсним.

У спірному договорі не вказано, що Бедуля Юрій Михайлович, укладаючи цей договір діяв на підставі статуту об'єднаного садівничого товариства "Славутич".

Доказів того, що відповідач на час укладення спірного договору був ознайомлений з статутом об'єднаного садівничого товариства "Славутич" позивач господарському не надав.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з витягом з нього на дату укладення спірного договору містив відомості про Бедулю Юрія Михайловича як керівника об'єднаного садівничого товариства "Славутич", який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори без обмежень щодо представництва юридичної особи.

Стаття 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції, чинній станом на день укладення спірного договору, передбачала, що у разі якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.3 своєї постанови від 29.05.2013 №9 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснив, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Приведені вище норм матеріального права і роз'яснення пленуму Вищого господарського суду України дають підстави для висновку, що договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором, головою правління тощо) з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору.

Втім для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору, але при цьому частина третя 3 статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із цього загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником юридичної особи із перевищенням повноважень.

Таке обмеження повноважень має юридичну силу для третьої особи в тому випадку, якщо саме ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Пункт 4.10 статуту об'єднаного садівничого товариства "Славутич" в редакції, чинній на день укладення спірного договору, за оцінкою господарського суду не передбачає обмежень голови правління товариства щодо представництва останнього як юридичної особи у відносинах з третіми особами, у тому числі і щодо укладення з ними договорів. Не є таким обмеженням встановлене вказаною нормою статуту об'єднаного садівничого товариства "Славутич" правило щодо укладення головою правління товариства договорів від імені останнього в межах прибутково-видаткового кошторису, оскільки це правило спрямоване на врегулювання внутрішніх відносин між органами управління цього товариства і не стосується його відносин з третіми особами, тому укладення головою правління товариства договору з відповідачем за відсутності прибутково-видаткового кошторису не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Крім того, позивач не довів, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про положення пункту 4.10 статуту об'єднаного садівничого товариства "Славутич", тому ці положення у відносинах між сторонами спірного договору не мають юридичної сили.

Частиною третьою статті 91 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Частина третя статті 837 Цивільного кодексу України передбачає, що для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Частиною першою статті 227 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Коло видів діяльності, на здійснення яких необхідно отримати ліцензії, визначається Законом України "Про ліцензування певних видів підприємницької діяльності", Господарським кодексом України, а також іншими законами (Законами України "Про Національний банк України", "Про страхування", "Про нафту і газ" тощо).

Згідно із статтею 1 Закону України "Про ліцензування певних видів підприємницької діяльності" та частиною третьою статті 14 Господарського кодексу України ліцензією є документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документом дозвільного характеру є дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Отже, з приведених вище норм чинного законодавства випливає, що ліцензія, як спеціальний дозвіл, і дозвіл на виконання певних робіт, як документ дозвільного характеру, є різними документами, перший із яких надає особі право на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності, а другий - на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Стаття 227 Цивільного кодексу України передбачає можливість визнання судом недійсним правочину, вчиненого без такого дозволу як ліцензії, а тому ця стаття не поширюється на правочини, на вчинення яких необхідно мати інші дозволи, зокрема і вказаного позивачем у позові дозволу на виконання гідротехнічних робіт на землях водного фонду.

Статтею 230 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частина перша статті 229 Цивільного кодексу України передбачає, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до пункту 2.1 спірного договору саме замовник зобов'язався передати до початку робіт генпідряднику в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, дозвіл на виконання гідромеханізованих робіт та картограму виконання земельних робіт на об'єкті.

Отож за наявності передбаченої п. 2.1 умови спірного договору посилання позивача на відсутність на момент укладення спірного договору погодженого проекту виконання гідротехнічних робіт на землях водного фонду і відсутність дозволу на їх проведення не може означати про умисне введення відповідачем позивача в оману щодо вказаних обставин.

У інших доводах позивача господарський суд не убачив ознак умисного введення відповідачем позивача оману щодо обставин, які мають істотне значення для укладення спірного договору.

Згідно з статтею 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 своєї постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Той факт, що питання про затвердження спірного договору 12.02.2015, тобто після його укладення, розглядалося на загальних зборах членів об'єднаного садівничого товариства "Славутич", на яких Бедуля Ю.М. пропонував затвердити цей договір, означає, що зі сторони цього товариства в особі його голови правління не було умислу на укладення спірного договору без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені.

Обставини, на які вказав позивач в обґрунтування фіктивності спірного договору, стосуються невиконання відповідачем цього договору, тому не є достатніми ознаками наявності у відповідача умислу на укладення спірного договору без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить такі норми:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 своєї постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.

Усі, вказані позивачем в обґрунтування позову, обставини щодо невиконанням відповідачем спірного договору та щодо заборони рішенням Державної екологічної інспекції в Черкаській області від 29.09.2016 №2 проводити гідротехнічні роботи на землях позивача, стосуються часу, що настав після укладення спірного договору, тому вони не можуть означати про недодержання сторонами спірного договору в момент його укладення вимог частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 Цивільного кодексу України і відповідно не можуть бути підставою для визнання цього договору недійсним.

За таких обставин позов з вказаних у ньому підстав задоволенню не підлягає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України є підставою для покладання на позивача сплаченого ним при поданні позову судового збору в сумі 1600,00 грн.

Представники відповідача заявили до розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами 50000,00 грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу двох адвокатів: Ігнатенка та Лук'яненко Г.О. по 25000,00 грн. кожному.

На підтвердження надання названими адвокатами професійної правничої допомоги відповідачу, розміру витрат на неї і здійснення відповідачем витрат на оплату такої допомоги у сумі 50000,00 грн., представники відповідача надали господарському суду такі докази:

укладений між фізичною особою-підприємцем Пушкарським В.Є і адвокатом Ігнатенком В. М. договір про надання правової допомоги від 19.04.2017 №19/04/17-2;

попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката Ігнатенка В. М. від 07.05.2018;

розрахунок адвоката Ігнатенка В. М. від 07.05.2018 до договору про надання правової допомоги від 19.04.2017 №19/04/17-2 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

квитанцію до прибуткового касового ордера від 07.05.2018 б/н про прийняття адвокатом Ігнатенком В.М. від фізичної особи-підприємця Пушкарського В.Є. 25000,00 грн.;

укладений між фізичною особою-підприємцем Пушкарським В.Є. і адвокатом Лук'яненко Г.О. договір про надання правової допомоги від 16.02.2018;

попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката Лук'яненко Г.О. від 07.05.2018;

розрахунок адвоката Лук'яненко Г.О. від 02.08.2018 до договору про надання правової допомоги від 16.02.2018 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

квитанцію до прибуткового касового ордера від 07.05.2018 б/н про прийняття адвокатом Лук'яненко Г.О. від фізичної особи-підприємця Пушкарського В.Є. 25000,00 грн.

Відповідач у заперечення проти заяви представників відповідача про забезпечення та попередню оплату вартості витрат на професійну правничу допомогу вказав на неподання відповідачем актів приймання-передачі виконаних його адвокатами робіт (наданих послуг) і неналежність як доказу здійснення вказаних витрат відповідачем квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки згідно з постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 ведення касових ордерів та оформлення квитанцій до них передбачено виключно для підприємств (установ, організацій).

Крім того, у судових дебатах представник позивача заявив про неспівмірність заявленої представниками відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. з обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт у даному спорі, тому вона підлягає зменшенню.

Частинами 2-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлені такі норми:

2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За оцінкою господарського суду перелічених вище доказів надання адвокатами Ігнатенком В.М. і Лук'яненко Г.О. професійної правничої допомоги відповідачу, розміру витрат на неї і здійснення відповідачем витрат на оплату такої допомоги у сумі 50000,00 грн. вони (докази) відповідають вимогам частин 2 та 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України і є достатніми для цілей розподілу таких судових витрат як витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому подані адвокатами Ігнатенком В.М. і Лук'яненко Г.О. квитанції до прибуткових касових ордерів від 07.05. 2018 господарський суд оцінив не як такі у розумінні постанови правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (згадувана представником позивача постанова правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 з 05.01.2018 втратила чинність), а як письмові розписки адвокатів в одержанні від відповідача коштів за надані послуги, виконані роботи за договорами про надання правової допомоги.

Із детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами Ігнатенком В.М. і Лук'яненко Г.О., приведених ними у розрахунках до договорів про надання правової допомоги, вбачається, що ці два адвокати у даному спорі виконували (надавали) одну і ту ж роботу (одні і ті ж послуги) відповідачу.

За змісту ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України випливає, що розмір витрат на оплату послуг адвокатів з поміж іншого визначається обсягом наданих адвокатами послуг, виконаних робіт, а не кількістю залучених для цього адвокатів.

Отже, враховуючи, що адвокати Ігнатенко В.М. і Лук'яненко Г.О. у даному спорі виконували (надавали) одну і ту ж роботу (одні і ті ж послуги) відповідачу, господарський суд зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу цих адвокатів відповідачу, з 50000,00 грн. до 25000,00 грн., які відповідно до ст. ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з об'єднаного садівничого товариства "Славутич" (село Коробівка, Золотоніський район, Черкаська область, 19772, ) на користь фізичної особи - підприємця Пушкарського В'ячеслава Євгенійовича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - 25000 грн. 00 коп. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 16.10.2018.

СУДДІ М.В. Дорошенко

В. М. Грачов

В.В. Єфіменко