РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018Справа № 910/11290/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,

За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Укртехприлад Торгівельний Дім»

м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» м. Київ

про стягнення 220 239, 21 грн.

У засіданні брали участь:

від позивача: Телещак Н.М. - по дов. №18031801 від 19.03.2018

від відповідача: Коновалова Г.В. - по дов. №б/н від 19.09.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Укртехприлад» (далі - позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач) про стягнення 220 239,21 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов Договору №1276/ДМТЗ від 14.11.2017 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою від 28.08.2018 позовну заяву прийнято про розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 24.09.2018.

Від відповідача письмового відзиву на позов до суду надійшло.

Оскільки в судовому засіданні 24.09.2018 судоми було вжито всі дії передбачені ст. судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого засідання, та за згодою сторін, призначено справу до судового розгляду на 10.10.2018.

У судовому засіданні 10.10.2018 представник позивача свої вимоги підтримала та обґрунтувала, просила їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечувала.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.10.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Укртехприлад» (далі - позивач) з та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - відповідач ) було укладено договір №1276/ДМТЗ-17 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язується поставити відповідачу товар, визначений в Специфікації, а відповідач - прийняти й оплатити товар, код ДК021:2015:28500 контрольно - випробувальна апаратура (далі - товар), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно Специфікації.

Позивач повинен поставити відповідачу товар, якість якого відповідає вимогам діючих стандартів, технічних умов, визначених у Специфікації (п.1.1 договору) не матиме недоліків та дефектів. (п.2.1 договору).

Сума договору становить 434 462, 80 грн. буз урахування ПДВ, разом з ПДВ- 521 355, 36 грн. (п.3.1 договору).

22.12.2017 між сторонами була підписана Додаткова угода №1 до договору №1276/ДМТЗ-17 від 14.11.2017, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п. 3.1 договору в наступній редакції: Сума договору становить 429 049, 00 грн., без ПДВ. Разом з ПДВ - 514 858, 80 грн.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 395 108, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними:

№Д-1534 від 06.12.2017 на суму 7 100,40 грн.

№Д-1536 від 06.12.2017 на суму 23 370, 00 грн.

№Д-1537 від 06.12.2017 на суму 5 640, 00 грн.

№Д-1538 від 06.12.2017 на суму 1 188, 00 грн.

№Д-1564 від 08.12.2017 на суму 20 772,60 грн.

№Д-1641 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1642 від 22.12.2017 на суму 44 253,00 грн.

№Д-1643 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1644 від 22.12.2017 на суму 17 701,20 грн.

№Д-1645 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1646 від 22.12.2017 на суму 35 402,40 грн.

№Д-1647 від 22.12.2017 на суму 8 850,60 грн.

№Д-1648від 22.12.2017 на суму 64 789,20 грн.

№Д-1649 від 22.12.2017 на суму 7 198,80 грн.

№Д8 від 05.01.2018 на суму 21 596,40 грн.

№Д9 від 05.01.2018 на суму 21 596,40 грн.

№Д10 від 05.01.2018 на суму 35 994,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем поставленого позивачем товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та за умови надання позивачем належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

У п. 5.2. договору сторони погодили, що оплата поставленого обладнання буде здійснюватись протягом строку, вказаного в специфікаціях, який розраховується з моменту поставки обладнання та надання документів, зазначених в п. 6.3. договору.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар в сумі 185 875,80 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором №1276/ДМТЗ-17 від 14.11.2017 щодо своєчасної та повної оплати товару, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього заборгованість за отриманий товар у сумі 209 232,60 грн., за прострочення сплати якої також нараховано інфляційні втрати в сумі 6911,33 грн., 3% річних в сумі 4095,28 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи, а саме підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств видатковими накладних:

№Д-1534 від 06.12.2017 на суму 7 100,40 грн.

№Д-1536 від 06.12.2017 на суму 23 370, 00 грн.

№Д-1537 від 06.12.2017 на суму 5 640, 00 грн.

№Д-1538 від 06.12.2017 на суму 1 188, 00 грн.

№Д-1564 від 08.12.2017 на суму 20 772,60 грн.

№Д-1641 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1642 від 22.12.2017 на суму 44 253,00 грн.

№Д-1643 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1644 від 22.12.2017 на суму 17 701,20 грн.

№Д-1645 від 22.12.2017 на суму 26 551,80 грн.

№Д-1646 від 22.12.2017 на суму 35 402,40 грн.

№Д-1647 від 22.12.2017 на суму 8 850,60 грн.

№Д-1648від 22.12.2017 на суму 64 789,20 грн.

№Д-1649 від 22.12.2017 на суму 7 198,80 грн.

№Д8 від 05.01.2018 на суму 21 596,40 грн.

№Д9 від 05.01.2018 на суму 21 596,40 грн.

№Д10 від 05.01.2018 на суму 35 994,00 грн. підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на суму 395 108,40 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене та умови договору №1276/ДМТЗ-17 від 14.11.201 строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару є таким, що настав 09.01.2018, 23.01.2018 та 06.02.2018 відповідно.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своє зобов'язання з оплати поставленого обладнання належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату з порушенням встановлених договором строків в сумі 185 875,80 грн., у зв'язку із чим у нього утворилась в сумі 209 232,60 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого обладнання за договором настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати товару в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором №1276/ДМТЗ-17 від 14.11.2017 в розмірі 209 232,60 грн.

У зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати поставленого обладнання за договором, позивачем заявлено до стягнення з останнього інфляційні втрати в сумі 6911,33 грн., 3% річних в сумі 4095,28 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що їх розмір є вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 6911,33 грн.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 4095,28 грн. Суд перевіривши розрахунок 3% річних відзначає, що позивачем невірно визначено період нарахування, оскільки нарахування 3% річних необхідно було проводити не з 22.01.2018, а з 23.01.2018 та відповідно не з 05.02.2018, а з 06.02.2018. Судом здійснено перерахунок 3% річних, відповідно до якого стягненню підлягає 4045,70 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором № 1276/ДМТЗ-17 від 14.11.2017 щодо своєчасної оплати поставленого товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню частково в розмірі 209 232,60 грн. боргу, 6911,33 грн. інфляційних втрат та 4045,70 грн. 3% річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Приватного акціонерного товариства «Укртехприлад Торгівельний Дім» (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 145, ідентифікаційний код 345342578) 209 232 грн. 60 коп. основного боргу, 6911 грн. 33 коп. інфляційних втрат та 4045 грн. 70 коп. 3% річних та 3302 грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 16.10.2018.

Суддя Трофименко Т.Ю.