ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018. Справа № 917/754/18

м. Полтава

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601

до Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури", вул. Леонова, 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39612

про стягнення 73152,34 грн. (із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-75/1880 від 08.02.18.);

від відповідача: ОСОБА_2 (директор, наказ № 152-к від 18.04.18.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач/ ПАТ "Полтаваобленерго") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (далі - відповідач/ ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури") 119212,04 грн., в тому числі 46059,70 грн. основного боргу, 45923,48 грн. пені, 21904,30 грн. інфляційних нарахувань, 5324,56 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді.

26.07.2018. від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої теплової енергії у розмірі 46059,70 грн. у зв'язку з її сплатою. У вказаному клопотанні позивач просить суд стягнути з відповідача 45923,48 грн. пені, 21904,30 грн. інфляційних нарахувань, 5324,56 грн. 3% річних.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вказану норму, заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду. В зв'язку з цим розглядається позов про стягнення з відповідача 73152,34 грн., а саме: 45923,48 грн. пені, 21904,30 грн. інфляційних нарахувань, 5324,56 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.08.2018. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, сторін повідомлено, що розгляд справи відбудеться 11.09.2018.

11.09.2018. суд за клопотанням сторін відклав розгляд справи на 04.10.2018.

В судовому засіданні 04.10.2018. суд оголосив перерву до 11.10.2018.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що позивачем уже подавалась до суду позовна заява з позовними вимогами до відповідача про стягнення пені, інфляційних нарахувань, 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію в період: грудень 2015р., січень 2016р., грудень 2016р., січень 2017р., лютий 2017р., березень 2017р. Вказані періоди охоплені рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. у справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. у справі № 917/1733/17, які були виконані відповідачем в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.10.2018. представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, представник відповідача проти позову заперечує.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014. між ПАТ «Полтаваобленерго» (теплопостачальна організація за договором) та ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (споживач за договором) було укладено договір № 109 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Так, пунктом 1.2 договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та діючого законодавства України.

У відповідності до ст. 16. Закону України «Про теплопостачання» - встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання відноситься до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Додатком № 2 до договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, а п. 3 додатку № 3 до договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією" (далі - Правила) затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р., п. 2.2.2 договору та додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до договору.

На підставі п. 23 Правил, розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку, згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 2 додатку № 4 до договору передбачено, що споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії".

Згідно п. 1 Додатку № 4 до договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Крім договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладався договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Вказані обставини були встановлені рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. по справі № 917/1733/17, у яких брали участь ті самі сторони. Вказані рішення набрали чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. по справі № 917/1733/17 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки.

В зв'язку з цим позивач нарахував відповідачу 45923,48 грн. пені, 21904,30 грн. інфляційних нарахувань та 5324,56 грн. 3% річних на прострочені суми зобов'язань з оплати за спожиту відповідачем теплову енергію за грудень 2015 року, січень та грудень 2016 року, січень - березень 2017 року. Вказані суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Господарським судом у рішенні від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 встановлено наявність заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 608320,69 грн. за період грудень 2015 року, січень та грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року станом на 15.03.2017р., а також встановлено правомірність стягнення пені, інфляційних та річних на прострочені суми боргу.

В свою чергу, у рішенні від 14.12.2017. по справі № 917/1733/17 судом встановлено наявність заборгованості за спожиту відповідачем теплову енергію в березні 2017 року на суму 56223,43 грн., а також встановлено правомірність стягнення пені, інфляційних та річних на прострочену суму боргу.

Вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що позивачем уже подавалась позовна заява з позовними вимогами до відповідача про стягнення пені, інфляційних нарахувань, 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію в період: грудень 2015р., січень 2016р., грудень 2016р., січень 2017р., лютий 2017р., березень 2017р. Вказані періоди охоплені рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. у справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. у справі № 917/1733/17, які були виконані відповідачем в повному обсязі.

На вказане заперечення відповідача суд зазначає наступне.

Так, згідно рішення господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 предметом позову, що розглядався, було стягнення з відповідача 608 320,69 грн. заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію за період грудень 2015 року, січень та грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року, 29 678,87 грн. пені за період березня, квітня, грудня 2016 р. та січня 2017 року (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманої теплової енергії по кожному окремому акту), 137 479,62 грн. інфляційних нарахувань за періоди: 2014р. (березень, квітень, жовтень, грудень), 2015р. (січень-квітень, жовтень-грудень), 2016 р. (січень-квітень, грудень) та 18 358,15 грн. 3% річних за періоди: 2014 р. (березень, квітень, жовтень-грудень), 2015р. (січень-квітень, жовтень-грудень), 2016 р. (січень-квітень, грудень), січень 2017 року (з урахуванням моменту виникнення зобовязань щодо оплати отриманої теплової енергії в гарячій воді та сплату за кожний окремий місяць) станом на 15.03.2017.

Згідно рішення господарського суду Полтавської області від 11.12.2017. у справі № 917/1733/17 предметом позову, що розглядався, крім суми основного боргу, було стягнення з відповідача:

- 57078,54 грн. пені за прострочення зобов'язань по оплаті використаної теплової енергії за грудень 2016 року - березень 2017 року за загальний період з 16.03.2017. по 31.08.2017. (з врахуванням строків виникнення заборгованості за кожен місяць);

- 8963,21 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року - березень 2017 року, за загальний період з 16.03.2017. по 31.08.2017. (з врахуванням строків виникнення заборгованості за лютий та березень 2017 року);

- 34840,93 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року - березень 2017 року, за загальний період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Тобто, рішенням господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 року у справі № 917/1733/17 було стягнуто пеню, інфляційні нарахування та 3% річних від простроченої суми станом на 31.08.2018.

Згідно ж розрахунків позивача у даній справі, предметом позову є стягнення:

- пені у розмірі 45923,48 грн. 48 коп. та 3% річних у розмірі 5324,56 грн. нарахованих на прострочені зобов'язання за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року та березень 2017 року за загальний період з 01.09.2017. року по 27.12.2017.;

- інфляційних нарахувань у розмірі 21904,30 грн. нарахованих на прострочені зобов'язання за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року та березень 2017 року за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що вимоги заявлені позивачем у позові, що розглядається в даній справі, не заявлялися ним раніше у позовах щодо яких господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 27.06.2017. у справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. у справі № 917/1733/17.

Таким чином, вказане заперечення відповідача не відповідає дійсності, а отже судом до уваги не береться.

Заперечення відповідача стосовно того, що рішення господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. у справі № 917/593/17 та від 14.12.2017. у справі № 917/1733/17 були виконані відповідачем в повному обсязі також не беруться судом до уваги, враховуючи наступне.

Відповідачем надано докази оплати пені, 3% річних та інфляційних втрат по наказу господарського суду Полтавської області від 22.01.2018. у справі № 917/1733/17 (копії платіжних доручень № № 1, 2, 3 від 09.08.2018.).

Суд зазначає, що виконання відповідачем рішення суду по справі № 917/1733/17 в частині сплати пені, річних та інфляційних втрат не позбавляє позивача права продовжувати нарахування пені, річних та інфляційних до моменту виконання відповідачем основного зобов'язання.

Крім цього, позивачем до позовної заяви додано копії банківських виписок, згідно яких відповідач погасив борг по наказу господарського суду Полтавської області по справі № 917/593/17 20.10.2017. на суму 3576,95 грн., 22.11.2017. на суму 5903,52 грн., 06.12.2017. на суму 598840,22 грн.

Судом встановлено, що всі вказані оплати відповідача враховані позивачем при здійсненні нарахування пені, річних та інфляційних втрат.

Також відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення основного боргу в сумі 46059,70 грн., оскільки вказана сума боргу була погашена ним у червні 2018 року. Проте, з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, вимога про стягнення основного боргу в сумі 46059,70 грн. позивачем не заявляється. Отже заперечення відповідача є безпідставним.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем сплата відповідачем за отриману теплову енергію в інші, ніж визначені договором, терміни.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі п. 4.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- пеня у розмірі 45923,48 грн. 48 коп. та 3% річних у розмірі 5324,56 грн., нараховані на прострочені зобов'язання відповідача за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року та березень 2017 року за загальний період з 01.09.2017. року по 27.12.2017.;

- інфляційні нарахування у розмірі 21904,30 грн., нараховані на прострочені відповідачем зобов'язання за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року та березень 2017 року за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив його правильність.

Таким чином, позов в частині стягнення 5324,56 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат допущено арифметичну помилку (нараховані на прострочену суму оплати за грудень 2015 року інфляційні за період з вересня по жовтень 2017 року становлять 928,15 грн., а не 935,42 грн., як це зазначено позивачем), внаслідок чого розмір інфляційних втрат позивачем завищено.

З врахуванням викладеного, стягненню підлягають інфляційні нарахування в сумі 21897,03 грн.

При перевірці наданого позивачем розрахунку пені, судом було встановлено, що при нарахуванні пені позивачем порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Врахувавши визначені в договорі строки оплати теплової енергії (не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту надсилання (надання) відповідного рахунку на оплату) та дослідивши наявні в матеріалах справи докази отримання відповідачем рахунків (копії реєстрів про отримання рахунків), суд встановив, що позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню на зобов'язання за грудень 2015 року, січень і грудень 2016 року та січень 2017 року, адже вказані нарахування здійснені після спливу 6-місячного строку від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також при нарахуванні пені на зобов'язання за лютий 2017 року позивач безпідставно нараховує пеню за період з 25.09.2017. по 05.12.2017. Оскільки, зобов'язання з оплати теплової енергії використаної відповідачем у лютому 2017 року мало бути виконане по 24.03.2017., нарахування пені припиняється 24.09.2017.

Так само при нарахуванні пені на зобов'язання за березень 2017 року позивач безпідставно нараховує пеню за період з 13.10.2017. по 27.12.2017. Оскільки, зобов'язання з оплати теплової енергії використаної відповідачем у березні 2017 року мало бути виконане по 12.04.2017., нарахування пені припиняється 12.10.2017.

З врахуванням викладеного, суд встановив, що стягненню підлягає пеня нарахована на суму зобов'язання лютого 2017 року за період з 01.09.2017. по 24.09.2017. на суму 3070,60 грн. та на суму зобов'язання березня 2017 року за період з 01.09.2017. по 12.10.2017. на суму 1617,39 грн. Всього розмір пені становить 4687,99 грн.

Крім цього, відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 45923,48 грн.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013. № 14 (далі - Постанова № 14), перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вище зазначено, що судом встановлено правомірність нарахування позивачем пені у розмірі 4687,99 грн. за загальний період з 01.09.2017. по 12.10.2017. Отже саме в цій частині суд досліджує питання застосування позовної давності.

Відповідно до п. 4.3. Постанови № 14, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Таким чином, строк позовної давності по стягненню пені нарахованої з 01.09.2017. по 12.10.2017. спливає з 02.09.2018 по 13.10.2018. відповідно.

Позовну заяву, що розглядається, датовано позивачем 31.05.2018. і відправлено на адресу суду 21.06.2018. Таким чином, позивачем не пропущено позовну давність по стягненню пені.

Отже, підстави для застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені відсутні.

Також відповідач надав суду клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є бюджетною неприбутковою установою, а також те, що причиною несвоєчасної оплати зобов'язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення з Державного бюджету, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 2344,00 грн. (4687,99 грн. - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, позивач у клопотанні про зменшення розміру позовних вимог просив суд повернути з державного бюджету надлишково сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 26,20 грн.

Вирішуючи питання щодо повернення надлишково сплаченого судового збору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивачем при поданні позову платіжним дорученням № 674466 від 13.06.2018. сплачено судовий збір у розмірі 1788,20 грн. З врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, судовий збір за розгляд позову, ціна якого становить 73152,34 грн., складає 1762,00 грн. Тобто, за подання позову позивачем надлишково сплачено судовий збір у розмірі 26,20 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, судовий збір в розмірі 26 грн. 20 коп., надлишково сплачений платіжним дорученням № 674466 від 13.06.2018., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/754/18, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (вул. Леонова, 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39612; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) 2344 грн. 00 коп. пені, 5324 грн. 56 коп. 3% річних, 21897 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 768 грн. 60 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) з Державного бюджету України надлишково сплачений судовий збір у сумі 26 грн. 20 коп., який сплачено платіжним дорученням № 674466 від 13.06.2018. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи № 917/754/18).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.10.2018.

Суддя О.С. Семчук