УХВАЛА

м. Київ

12.10.2018Справа № 910/10550/18

Суддя Привалов А.І., розглянувши заяву акціонерного товариства «Банк «Січ»

про забезпечення позову

у справі № 910/10550/18

за позовом акціонерного товариства «Банк «Січ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України»

про стягнення 11 206 411,89 грн.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Банк "Січ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" про стягнення 11 206 411,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором № 104/13 про надання кредиту на умовах кредитної лінії від 12.08.2013р., у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті пені в розмірі 11 191 211,89 грн. та збитків у розмірі 15200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10550/18, справу вирішено розглядати за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 04.10.2018р.

11.10.2018р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, належне товариству з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України", (в тому числі на рухоме майно, передане в заставу на підставі Договору застави обладнання № 342/17 від 15.08.2017р.) а також на рахунки, відкриті товариству з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" в банківських установах. Крім того, позивач просить тимчасово обмежити керівника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Телесистеми України» - ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування поданої заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову по даній справі позивач посилається на наступні обставини.

По-перше, з відкритих джерел позивачу відомо про значу кількість судових рішень, прийнятих не на користь відповідача, та досить значну кількість відкритих і не завершених виконавчих проваджень, кількість яких постійно збільшується, що підтверджує труднощі з примусового виконання рішень про стягнення коштів з відповідача за позовами третіх осіб. Відтак, у позивача в подальшому також можуть виникнути труднощі щодо неможливості примусового виконання рішення суду із стягнення коштів.

Отже, вказані обставини, на думку позивача, беззаперечно вказують на тяжкий фінансовий стан відповідача, який ще до того останнім часом значно погіршився, що утруднить чи взагалі зробить неможливим виконання можливого в майбутньому судового рішення про стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів в сумі позовних вимог.

По-друге, у порівнянні з минулими періодами, за останній рік відповідач значно скоротив надходження грошових коштів на рахунки, відкриті в AT «БАНК СІЧ» (позивача). З постанов державних/приватних виконавців про арешт коштів відповідача, що надійшли до Банку на виконання, позивачу стало відомо про наявність відкритих відповідачу рахунків в інших банківських установах.

Відкриваючи рахунки в інших банківських установах, усвідомлюючи свої дії, відповідач, на думку позивача, намагався приховати від Банку реальні надходження грошових коштів (виручки) від здійснення ним свої господарської діяльності та уникнути договірного списання грошових коштів з його рахунків, відкритих в AT «БАНК СІЧ» (позивача) в рахунок погашення боргу за Кредитним договором № 104/13 про надання кредиту на умовах кредитної лінії від 12.08.2013р., на якому ґрунтуються заявлені у позовній заяві вимоги.

Крім того, основним видом діяльності відповідача є надання телекомунікаційних послуг, зокрема: доступ до мережі інтернет, послуги кабельного та інтернет телебачення, телефонії, та інші послуги. Такі послуги мають досить широкий попит серед споживачів (юридичних та фізичних осіб), що, в свою чергу, дає підстави вважати, що відповідач продовжує надавати споживачам телекомунікаційні послуги, а тому за укладеними договорами систематично (щомісячно) отримує оплату. За даними позивача станом на серпень 2018 року, середня кількість щомісячних послуг, що надавались Відповідачем, становила близько 30 000 (тридцять тисяч) послуг (облік та підрахунок об'єму послуг здійснюється відповідачем не за кількістю абонентів/споживачів послуг, а саме за кількістю послуг, оскільки, один споживач в більшості випадків користується декількома видами послуг - фізичні особи послугами інтернет та телебачення, а юридичні особи - інтернет та телефонії.

Враховуючи, що за даними порталу Судової влади та Державного реєстру судових рішень позови відповідача до споживачів його послуг практично відсутні, що свідчить про належну оплату послуг споживачами на користь відповідача. Втім, відповідач не направляв отриману ним виручку/дохід від здійснення господарської діяльності на виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором перед позивачем.

Проте, наявність невиконаного грошового зобов'язання за Кредитним договором перед позивачем, не завадило відповідачу придбати позашляховика преміум класу, марки MERCEDES-BENZ моделі GLS, мінімальна вартість якого перевищує два мільйони гривень, що підтверджується відповідними документами, доданими до заяви.

По-третє, після вжиття позивачем заходів звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення, в якому знаходиться офіс відповідача, за рахунок якого було погашено частину заборгованості за Кредитним договором, починаючи з середини серпня 2018 року, відповідач майже припинив здійснювати свою господарську діяльність, доказом чого були численні скарги з боку споживачів, які скаржились на неналежну якість послуг відповідача, (постійні збої в наданні послуг, а в деяких випадках і повне припинення надання телекомунікаційних послуг). При цьому, споживачами послуги були оплачені в повному обсязі та, як правило, наперед (авансом).

Оскільки, розмір надходження коштів від діяльності відповідача прямо залежить від безпосередньо належного надання ним послуг та від кількості абонентів/споживачів, то враховуючи незадовільний стан господарської діяльності відповідача та постійне його погіршення, все це свідчить про те, що існує реальна загроза невиконання рішення суду про стягнення коштів з відповідача на користь позивача, у разі задоволення позову, і єдиною можливістю стягнення коштів залишається шляхом звернення стягнення на належне відповідачу рухоме та нерухоме майно.

За відсутності обмежень в розпорядженні майном, відповідач може вільно ним розпоряджатись, в тому числі відчужити його до моменту винесення судом рішення по даній справі. Враховуючи численні факти недобросовісної поведінки відповідача та його керівника, така загроза є цілком реальною, а тому рішення суду про стягнення коштів з відповідача фактично залишиться «декларативним», оскільки реально виконати рішення суду та стягнути з відповідача кошти, в тому числі за рахунок звернення стягнення на майно, в майбутньому виявиться неможливим - в зв'язку з відсутністю у відповідача майна.

По-четверте, для забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором, в тому числі було укладено договір поруки з кінцевим бенефіціарним власником та одночасно й керівником відповідача - ОСОБА_1, який за вказаним договором зобов'язався солідарно відповідати за виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором.

ОСОБА_1 по теперішній час є кінцевим бенефіціарним власником та керівником відповідача.

Позивач неодноразово направляв відповідачу та поручителю (ОСОБА_1) вимоги про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором, які були отримані як відповідачем, так і поручителем (відповідні підтвердження містяться і матеріалах справи), але всі вони були залишені поза увагою та без виконання.

Будучи одноосібно керівником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Телесистеми України», ОСОБА_1, не вживає заходів, спрямованих на погашення кредиту, але й уникає будь-яких переговорів з Банком на предмет його погашення.

Все це вказує на те, що відповідач та ОСОБА_1 недобросовісно ставляться до виконання взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки, зокрема не здійснюють погашення простроченої заборгованості та жодним чином не реагують на вимоги позивача.

Крім цього, ОСОБА_1, навмисно будь-яким способом намагається зашкодити Банку у стягненні заборгованості, в тому числі й за рахунок переданого в заставу (іпотеку) майна, шляхом звернення на нього стягнення.

Як стало відомо позивачу з порталу Судової влади, дружиною ОСОБА_1 подано до суду позов про розподіл спільного майна подружжя, про те, вони перебувають в зареєстрованому шлюбі і питання про розлучення ними не піднімалось, а також нею подано позов про визнання недійсним іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, укладеного за її згоди, між ОСОБА_1 та позивачем.

А ОСОБА_1, в свою чергу, подано до Міністерства юстиції України скаргу на рішення державного реєстратора про реєстрацію за АТ «БАНК СІЧ» права власності на предмет іпотеки, в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, в усіх цих справах представником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є одна і та ж особа - ОСОБА_4, що свідчить про штучність та надуманість цих справ, і вони не мають на меті настання реальних юридичних наслідків, крім здійснення перешкод Позивачу в стягненні ним заборгованості за Кредитним договором.

Такими діями ОСОБА_1, як посадовою особою (керівником) ТОВ «Телесистеми України», та фізичною особою-поручителем нанесено Банку значних матеріальних збитків (зважаючи на суму заборгованості за кредитним договором), що ставить під загрозу належне виконання позивачем своїх зобов'язань перед контрагентами, в першу чергу, вкладниками позивача.

По-п'яте, 15.08.2017 року між позивачем та відповідачем укладений Договір застави обладнання № 342/17, за умовами якого відповідач передав в заставу позивачу майно, належне йому на праві власності згідно з Додатком № 1 та Додатком № 2 до Договору застави.

Майно (телекомунікаційне обладнання), передане Відповідачем в заставу позивачу за своєю специфікою використання розміщено по всьому місту Києві та за його межами, позивач як заставодержатель не має можливості забезпечити схоронність заставленого майна, фактично, без представників відповідача, а також перевірити наявність та стан заставленого майна.

Враховуючи поведінку керівника та бенефіціарного власника відповідача його не добропорядність, та всіляке перешкоджання позивачу у зверненні стягнення на предмети забезпечення (оспорювання дій позивача зі звернення стягнення, подача позовів щодо визнання частково договорів забезпечення недійсними, і т.п.), є всі підстави вважати, що відповідач може навмисно здійснити будь-які дії щодо відчуження/обтяження належного йому майна в будь-якій спосіб, що фактично унеможливить в подальшому погашення заборгованості за Кредитним договором на стадії виконавчого провадження, за рахунок звернення стягнення на майно Боржника.

Позивач вважає, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання в майбутньому рішення суду про задоволення позову та стягнення коштів з відповідача, тим самим будуть порушені права і охоронювані законом інтереси позивача.

Розглянувши заяву акціонерного товариства «Банк «Січ» про забезпечення позову та додані до неї докази, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів до заяви, а також з урахуванням підстав пред'явлення позову до суду, що полягає у порушенні відповідачем умов Кредитного договору №104/13 про надання кредиту на умовах кредитної лінії від 12.08.2013р. та виникнення у позивача необхідності задоволення майнових вимог до відповідача шляхом звернення стягнення на заставлене рухоме майно та предмет іпотеки, у зв'язку з непогашенням суми заборгованості з кредитом та процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на грошові кошти та на заставлене рухоме майно співвідноситься з предметом позову. Суд вважає, що існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжиття судом заходу до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Крім того, судом враховано, що відповідач позовні вимоги не оспорив та у встановлений судом строк відзив на позов суду не подав, що також свідчить про неналежну поведінку відповідача та зловживання своїми процесуальними правами.

Таким чином, оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, суд, з урахуванням пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом, вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно, передане в заставу на підставі Договору застави обладнання № 342/17 від 15.08.2017р.) в межах ціни позову 11 206 411,89 грн.

В частині накладення арешту на все нерухоме майно відповідача та тимчасове обмежання керівника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Телесистеми України» - ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України суд відмовляє, оскільки у даній справі позов до поручителя відповідача - керівника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Телесистеми України» ОСОБА_1 не пред'являвся, а щодо звернення стягнення на нерухоме майно існують спори, що розглядуються іншими судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву акціонерного товариства «Банк «Січ» за № 2321/11 від 11 жовтня 2018 року задовольнити частково.

2. Вжити заходів забезпечення позову в межах ціни позову 11 206 411 грн. 89 коп. шляхом:

- накладення арешту на рухоме майно, належне товариству з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27А; ) та передане в заставу акціонерному товариству «Банк «Січ» (01033, м. Володимирська, 63; ) за Договором застави обладнання № 342/17 від 15.08.2017 року згідно з Додатками до Договору № 1 та № 2;

- накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті

товариству з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27А; ) та знаходяться на рахунках:

- р/р 7317 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849;

- р/р 144 в ПАТ «КБ «Глобус», МФО 380526;

- р/р 0001 в АТ «Таскомбанк», МФО 339500;

- р/р 1853, 5941 в Печерській філії АТ «КБ «Прриватбанк», м. Київ, МФО 300346;

- 4901 в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві, МФО 300346;

- 9201 в АТ «Укрбудінвестбанк», МФО 380377;

на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі які будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні ухвали.

Стягувачем за ухвалою є: Акціонерне товариство «Банк «Січ» (01033, м. Володимирська, 63; ).

Боржником за ухвалою є: товариство з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 27А; ).

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 12.10.2018р., підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 12.10.2021р.

3. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

4. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов