УХВАЛА

16 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1103/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк",

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Українська національна розрахункова картка"

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 29.08.2018

у складі колегії суддів: Гончаров С.А. (головуючий), Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

та на ухвалу Господарського суду Київської області

від 11.07.2018

у складі судді Лопатіна А.В.

у справі № 911/1103/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка"

про визнання недійсною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 поштовим відправленням Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою №117/15910/2018 від 12.09.2018 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 11.07.2018 у справі №911/1103/18 в порядку статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/1103/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2018.

Як вбачається із прохальної частини касаційної скарги, предметом касаційного оскарження є постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018, прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Київської області від 11.07.2018 про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про забезпечення позову у справі №911/1103/18 шляхом зупинення стягнення на підставі наказу.

Відповідно до частини 8 статті 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Разом з цим, за приписами пункту 2 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені у касаційному порядку належить ухвала про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову (пункт 3 частини 1 статті 255 ГПК України), однак ухвала місцевого господарського суду про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову (пункт 4 частини 1 статті 255 ГПК України) - касаційному оскарження не підлягає.

Отже, ГПК України у статті 140 прямо передбачено наявність права у "заінтересованих осіб" на оскарження ухвали про відмову у забезпеченні позову, однак, при цьому на визначено "інстанційну" можливість використання такого права, тобто не зазначено про те, право на апеляційне чи/та/(виключно) касаційне оскарження гарантується особі.

Поряд з цим, наведені вище приписи статті 287 ГПК України встановлюють імперативну заборону на оскарження таких ухвал (про відмову у забезпеченні позову), що створює наявність конфліктуючих норм процесуального права.

Здійснивши правовий аналіз зазначених вище норм процесуального закону в сукупності з положеннями Конституції України та іншими джерелами права, Суд зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 ГПК України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Процесуальні обмеження, як правило, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

З огляду на таке, Суд дійшов висновку, що положення частини 8 статті 140 ГПК України гарантують особі право саме на апеляційне оскарження ухвал про відмову у забезпеченні позову, а приписи статті 287 ГПК України виключають можливість оскарження таких ухвал до касаційного суду.

Верховний Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom").

Правові норми та судова практика підлягають застосуванні таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Суд враховує, що на момент подання Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції від 29.08.2018, прийняту за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 11.07.2018 про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі №911/1103/18, існує практика Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами, поданими на ухвали суду першої інстанції, відсутні в наведеному в пункті 2 частини 1 статті 287 ГПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ) переліку, апеляційний перегляд яких здійснений після набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу.

Тому з метою забезпечення єдності та стабільності судової практики, забезпечення передбачуваності застосування правових норм, недопущення порушення прав інших учасників даної справи, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 11.07.2018 у справі №911/1103/18 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 140, 234, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку "Укргазбанк" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 та ухвалу Господарського суду Київської області від 11.07.2018 у справі №911/1103/18.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк