ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018м. ДніпроСправа № 904/2185/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ", м. Дніпро

про стягнення коштів у розмірі 302880,85грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №б/н від 28.12.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №06/18 від 20.03.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (далі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 302880,85грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19.06.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2018 відкладено підготовче судове засідання на 05.07.2018.

20.06.2018 від відповідача до суду надійшло клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву на позов та відкладення підготовчого судового засідання.

23.06.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

04.07.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 відкладено підготовче судове засідання на 24.07.2018.

10.07.2018 від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

11.07.2018 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення.

24.07.2018 від позивача надійшли наступні документи:

- копія Статуту;

- копія довідки ЄДРПОУ;

- лист АО "ОСОБА_3 фірма "Грамацький і партнери ";

- копія наказу АО "ОСОБА_3 фірма " Грамацький і партнери ";

- ордер, виданий АО "ОСОБА_3 фірма "Грамацький і партнери";

- докази направлення документів відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та розгляд справи відкладено на 14.08.2018.

13.08.2018 від позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2018 відкладено підготовче судове засідання на 27.08.2018, у звязку з неявкою представників сторін.

22.08.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає про неналежне оформлення актів про надання послуг за липень та грудень 2017, оскільки, на його думку, вони підписані позивачем з використанням факсимільного підпису, тому представник відповідача просив суд, розглянути клопотання про закриття провадження у справі.

В підготовчому судовому засіданні, а саме 27.08.2018 судом розглянуто клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про закриття провадження у справі, оскільки заявлена позивачем заборгованість виникла саме за спірним договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017. Таким чином, твердження відповідача про відсутність предмету спору є необґрунтованими і відхилені судом.

Щодо тверджень відповідача про неналежне оформлення актів про надання послуг у зв'язку з використанням факсимільного підпису, суд зазначив, що оцінка відповідності наданих сторонами доказів, зокрема наданих позивачем актів про надання послуг, вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності буде надана судом в рішенні, ухваленому в нарадчій кімнаті відповідно до вимог статей 233 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи по суті.

Також судом роз'яснено, що частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачений обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зокрема, відповідач повинен довести наявність факсимільного відтворення підпису на спірних актах про надання послуг. Враховуючи викладене, наведені відповідачем в клопотанні підстави для закриття провадження відсутні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2018 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" про закриття провадження у справі відмовлено. Закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 10.09.2018.

10.09.2018 від позивача через електронну пошту до суду надійшов лист про відкладення розгляду справи, у зв'язку з можливістю відповідача погасити заборгованість в добровільному порядку до закінчення розгляду судом справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 відкладено розгляд справи на 03.10.2018.

28.09.2018 від позивача надійшли наступні документи:

- копія акту надання послуг № 1124 від 31.07.2017;

- копія акту надання послуг № 2136 від 22.12.2017;

- копія акту надання послуг № 2304 від 31.12.2017 з розрахунком оренди за грудень 2017.

01.10.2018 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з терміновим відрядженням представника відповідача до м. Одеса та неможливістю забезпечення представництва інтересів відповідача іншою особою.

02.10.2018 від позивача через електронну пошту до суду надійшов лист про відкладення розгляду справи, у зв'язку з можливістю відповідача погасити заборгованість в добровільному порядку до закінчення розгляду судом справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2018 розгляд справи відкладено на 10.10.2018.

В судовому засіданні 10.10.2018 оголошувалася перерва до 10.10.2018 об 14:30 та до 10.10.2018 об 16:30, представники сторін підтримали обрані правові позиції.

Також, у судовому засіданні судом оглянуто оригінали актів надання послуг, а саме: №1124 від 31.07.2017, №2136 від 22.12.2017, №2304 від 31.12.2017 та оглянуто матеріали справ № 904/3981/15 та 904/3982/15.

Після перерви в судовому засіданні 10.10.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" (далі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (далі - відповідач, орендар) укладено Договір оренди №099/06-17 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених Договором орендодавець зобовязується передати, а орендар зобовязується прийняти у строкове платне користування (оперативну оренду) майно, найменування, перелік та вартість якого з урахуванням індексації визначено у загальних специфікаціях (Додаток №1), які є невідємною частиною цього Договору (далі обєкт оренди).

ОСОБА_4 оренди передається орендареві для використання у власній господарській діяльності виключно за цільовим призначенням (п. 1.2. Договору).

У відповідності до п. 1.4. Договору конкретний перелік обладнання, що складає обєкт оренди, та його кількість, що передається в оперативну оренду, вказується в акті приймання-передачі (видача), який підписується сторонами під час передачі обєкта оренди орендодавцем орендарю на складі орендодавця.

Відповідно до п. 2.1. Договору орендар вступає в строкове платне користування обєктом оренди з дати підписання сторонами акта приймання-передачі (видача) обєкта оренди, за яким обєкт оренди передається у користування орендарю (далі акт приймання-передачі в оренди).

Згідно п. 2.3. Договору орендар зобовязаний сплатити орендодавцю передоплату за перші 30 календарних днів користування обєктом оренди, що буде переданий орендарю за актом приймання-передачі в оренду, у розмірі вказаному у рахунку-фактурі на попередню оплату.

Сторони погодили, що протягом 5 календарних днів з дня підписання цього Договору орендар зобовязаний перерахувати на поточний банківський рахунок орендодавця платежі, розмір яких вказується орендодавцем у рахунках-фактурах, відповідно до умов підписаної сторонами Додаткової угоди до Договору, суми яких встановлюються як Гарантійний платіж. Під гарантійним платежем сторони розуміють грошову суму (грошові суми), які перераховуються орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця згідно п.п. 2.4, 2.5 Договору у розмірі вказаному у Додатковій угоді до Договору. Внесення Гарантійного платежу (платежів) здійснюється орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця у розмірі, визначеному згідно Додаткової угоди до Договору, у виставлених орендодавцем рахунках-фактурах. Гарантійний платіж не є попередньою оплатою, а є погодженим сторонами згідно частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України способом забезпечення виконання грошових зобовязань орендаря щодо сплати орендної плати, відшкодування вартості втраченого обєкта оренди, інших грошових зобовязань орендаря за Договором. ( п. 2.4. Договору).

Пунктом 6.1.1. Договору сторонами визначено обовязки орендаря, а саме, своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до цього Договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору за користування обєктом орендар зобовязаний щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату. Ставка орендної плати на місяць вказується у Додатковій угоді до цього Договору, підписаний сторонами.

Згідно п. 7.5. Договору початком оплальвального періоду за Договором є дата дня одержання обєкта оренди орендодавцем (дата підписання акту приймання-передачі (видача) обєкта оренди. Закінченням оплачувального періоду по оренді за Договором є дата дня підписання акту повернення обєкта оренди). Орендар зобовязаний сплачувати орендну плату за поточний місяць оренди не пізніше 10 числа кожного поточного місяця користування обєктом оренди. За перші 30 календарних днів оренди орендар сплачує орендну плату у вигляді 100 % попередньої оплати.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до дати, зазначеної у Додатковій угоді до Договору, але в будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором (п. 9.1. Договору).

08.07.2017 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору, в якій погодили наступне, а саме:

- п. 2.4.1. сторони погодили, що орендар буде перераховувати на рахунок орендодавця гарантійний платіж (платежі) у розмірі 3,8 % від сукупної вартості майна (обєкта оренди, переданого орендарю в оренду за актом (актами) приймання-передачі;

- п. 7.1.1. ставка орендної плати на місяць становить: - Специфікація № 1 (вертикальна система опалубки) 3,8 %; - Специфікація № 2 (горизонтальна система опалубки) 3,8 %; - Специфікація № 3 (башти Т-60) 3,8 %; - Специфікація № 4 (косольна система HG 180, KSP) 3,8 %; - Специфікація № 5 (система модульних риштувань BRIO) 3,8 %; - Специфікація № 6 (Bira, Orma, DSD, Сomain) - 3,8 %; - Специфікація № 7 (транспортувальна тара) 0,01 %;

9.1.1 Цей Договір діє до 31 грудня 2017 року.

Згідно специфікацій №№ 1 - 7 позивач передав відповідачу майно.

На виконання умов Договору у період з червня 2017 по грудень 2017 позивачем нараховувалась відповідачу орендна плата за надані послуги. Загальний розмір нарахованих за Договором послуг за вказаний період становить 1484395,92грн. (в т.ч. ПДВ).

Як зазначає позивач, що протягом строку дії Договору відповідачем перераховано позивачу суму 1181515,07грн. в якості оплати наданих послуг за Договором.

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили, що у разі, якщо орендар вчасно не повертає орендодавцю належним чином оформлений акт приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються наданими орендареві належним чином та прийнятими орендарем без будь-яких зауважень та претензій з боку орендаря. Датою приймання-передачі послуг вважається дата, яка вказана в акті приймання-передачі послуг.

Відповідач зобов'язання за Договором виконав не повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з оплати орендних платежів в розмірі 302880,85грн., що підтверджується актом прийому-передачі №2072 від 30.11.2017, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 77).

Таким чином, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати орендних платежів, яка виникла на підставі договору № 099/06-17 від 08.06.2017 та складає 302880,85грн., що і стало причиною виникнення спору.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, з огляду на наступні підстави.

Відповідач посилається на те, що у позові зазначено строк дії Договору до 31.12.2017, але зобовязання з повернення майна, що складає та входить до обєкту оренди згідно Додатку №1 до спірного Договору припиненні шляхом укладання іншого Договору оренди від 29.12.2017 №008/01-18, згідно п. 2.1. якого орендар вступає в строкове платне користування обєктом оренди, вказаним в додатку № 1, яке знаходиться у володінні та користуванні орендаря після припинення договору оренди № 099/06-17, укладеного між сторонами 08.06.2017. Таким чином, на думку відповідача, у звязку з перебуванням майна на момент підписання Договору у орендаря, його фізична передача не здійснюється.

Також, відповідач стверджує, що з 29.12.2017 між сторонами щодо майна, яке фактично перебуває у користуванні відповідача, правовідносини ґрунтуються на іншому Договорі від 29.12.2017 №008/01-18, а не є такими, що продовжують ґрунтуватись на спірному Договорі до моменту повернення майна з оренди, як вказує позивач у позові.

Зобовязання за спірним договором в частині повернення майна припинені у два способи: шляхом його повернення за актами приймання-передачі, що визначає позивач, а також шляхом новації (тобто до спливу дії договору 31.12.2017) зобовязання - припинення зобовязань за цим договором шляхом укладення нового договору оренди від 29.12.2017 №008/01-18.

Таким чином, відповідач наголошує, що до спливу строку дії договору оренди №099/06-17 від 08.06.2017 сторони припинили зобов'язання за ним щодо повернення майна шляхом укладання іншого договору оренди від 29.12.2017 №008/01-18 та цеінших призвело до наслідків, ніж встановлені статтею 604 Цивільного кодексу України, - договором оренди від 29.12.2017 №008/01-18 не встановлено.

Крім того, відповідач заззначив, що позивач не вказав, скільки фактично він отримав коштів від відповідача на виконання спірного договору. Оскільки позивач вказує у позовній заяві, що отримав від відповідача 1181515,07грн. за спірним договором, тоді як фактично ним отримано за цим договором 1522154,19грн. Різниця на користь відповідача становить 340639,12грн. (1522154,19грн. - 1181515,07грн.), тоді як позивач вимагає стягнення меншої суми 302880,85грн.

Різниця припадає на суму не вказаних позивачем, але отриманих ним коштів за платіжними дорученнями №2837 від 21.06.2017 на суму 41762,65грн., №3159 від 21.08.0217 на суму 78876,47грн., №3279 від 06.09.2017 на суму 40000,00грн., №27 від 08.09.2017 на суму 180000,00грн.

Ці кошти відповідач зазначає, що позивач отримав у складі гарантійних платежів, сплата яких передбачена п.2.4-2.8 спірного Договору та Додатковою угодою від 08.06.2017 до спірного Договору (за ставкою 3,8%) від вартості майна переданого за актами приймання-передачі.

Додатковою угодою від 08.06.2017 сторони доповнили спірний договір пунктом 2.4.1., згідно якого сторони погодили, що орендар буде перераховувати на рахунок орендодавця гарантійний платіж у розмірі 3,8 % від сукупної вартості майна, переданого орендарю в оренду за актом приймання-передачі в оренду.

Відповідач зазначив, що дійсно мав зобов'язання сплачувати гарантійні платежі за ставкою 3,8 %, втім їх стягнення не є та не може бути предметом спору, в тому числі у зв'язку з припиненням зобов'язань за правилами статті 604 Цивільного кодексу України (новація).

Гарантійний платіж згідно п.2.4-2.8 договору є способом забезпечення виконання грошових зобов'язань орендаря (ч. 2 ст. 546 ЦК України), має подвійне призначення (гарантія оплати оренди та відшкодування збитків на випадок неповернення, знищення, пошкодження майна) та переходить до орендодавця (позивача) у випадку порушень таких зобов'язань.

Як зазначено вище, гарантійний платіж визначається за ставкою від вартості майна, переданого в оренду за актами (п.2.4.1. додаткової угоди), а орендна плата (п.7.3 договору) визначається у відсотках за ставкою (п.7.1.1 додаткової угоди) від вартості об'єкта оренди, вказаної у специфікації. Тоді як у позові на думку відповідача позивач перекрутив точний зміст цієї умови та по іншому вказав, а саме: "...від вартості об'єкта оренди, що знаходиться у користуванні орендаря".

Таким чином, на думку відповідача, позивач визначив у позові не суму боргу з орендної плати, а суму гарантійних платежів, недоплачених під час дії спірного договору, за яким зобов'язання припинені шляхом новації, а їх сума відповідно до п.2.4.1 додаткової угоди до договору оренди від 29.12.2017 № 008/01-18 визначалася за такою саме ставкою (3,8%), як і сама орендна плата, але база для їх нарахування - різна.

Так, за користування об'єктом оренди орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати оренду плату. Ставка орендної плати на місяць вказується у додатковій угоді до цього договору (п. 7.1 спірного договору).

ОСОБА_4 оренди вказаний у Додатку № 1 (п.1.1 договору), який містить специфікації.

Тому орендна плата на відміну від гарантійного платежу не поставлена у пряму залежність від вартості майна переданого за актами. Розмір орендної плати є суттєвою умовою договору та зміст цієї умови має відповідати точному змісту тексту такої умови.

Вочевидь, що акт і специфікація - це різні документи додані до позову.

Відповідно до умов пункту 1.1. спірного договору оренди № 099/06-17 від 08.06.2017 предметом оренди є майно - найменування, перелік та вартість якого зазначена в додатках № 1 до договору, який за спірним договором має скорочену назву об'єкт оренди.

Тобто предмет оренди (об'єкт оренди) за спірним договором охоплюється Додатком №1 до спірного договору.

Саме об'єкт оренди має бути переданий та повернутий за правилами та умовами спірного договору та додаткової угоди від 08.06.2017 за актами приймання-передачі.

Додатком №1 сторони узгодили специфікації №№ 1-7, в яких зазначено перелік, найменування та вартість майна, що входить до об'єкту оренди. Загальна вартість об'єкту оренди (майна переліченого в Додатку № 1, кожній специфікації) складає: - специфікацією №1 суму 1166924,47грн.; - специфікацією №2 суму 73811,71грн.; - специфікацією № 3 суму 13633,72грн.; - специфікацією №4 суму 84326,26грн.; - специфікацією №5 суму 65738,68грн.; - специфікацією №6 суму 690806,11грн.; - специфікацією №7 суму 64355,64грн.

Відповідач фактично отримав від позивача в оренду частину переліченого у специфікаціях №№ 1,4 та 7 майна, вартість якого визначена в них.

Згідно додаткової угоди від 08.06.2017 щомісячна орендна ставка за специфікаціями №№ 1 - 6 складає 3,8 %, за специфікацією № 7 - 0,01 % .

Розмір орендної плати визначається за ставкою, визнаною за додатковою угодою до договору - у відсотках від вартості об'єкта оренди вказаної у специфікації до договору (п. 7.3 спірного договору).

А відтак відповідач вважає, що позивач фактично перекрутив умову договору щодо визначення розміру орендної плати, внаслідок чого порядок визначення позивачем боргу з орендної плати та сума боргу вказана у позові не відповідає порядку визначення його розміру згідно умов самого договору та сумі орендної плати яка мала бути нарахована.

Початком оплачувального періоду за договором є дата дня одержання орендарем (дата підписання акту приймання-передачі (видачі) об'єкта оренди.

Розмір орендної плати залежить від кількості днів, протягом яких орендар користується об'єктом оренди на протязі місяц та відповідно збільшується чи зменшується, якщо кількість календарних днів більше чи менше 30 у кожному місяці (п. 7.3. спірного договору).

З урахуванням найменування майна, яким орендар у червні 2017 користувався майном за специфікацією № 1, № 7 протягом 31 дня орендна плата складає 3182,39 грн., загальна вартість об'єкту оренди - 97023,7грн., застосована орендна ставка (3,8 %, 0,01 %).

Позивач у відповіді на відзив відповідача спростовує твердження відповідача наступними обставинами.

Позивач і відповідач за період взаємовідносин дійсно уклали два договори оренди, а саме, 08 червня 2017 року був укладений договір оренди № 099/06-17 від 08.06.2017 (зі строком дії до 31.12.2017), а 29 грудня 2017 року уклали інший договір оренди на 2018 рік (зі строком дії до 31.12.2018).

Два дзеркальних договори оренди були укладені для зручності, передусім, бухгалтерського обліку (розрахунків за договорами). Так, принаймні, собі бачили сторони договору (спору).

При цьому, безпідставними є твердження відповідача про новацію зобов'язання - за обома договорами оренди виникли однакові за змістом зобов'язання, які відрізняються між собою лише підставою виникнення.

Так, у довідці з установи банку зазначено, що відповідачем сплачено загалом 1544718,99грн. Ця сума включає в себе: 340639,12грн. - кошти, сплачені як гарантійний платіж; 24974,40грн. - кошти, сплачені відповідачем позивачу за товар, придбаний відповідачем у власність; 1179105,47грн. - кошти, сплачені відповідачем в якості оплати послуг (в т.ч. з оперативної оренди) за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017.

Тому, відповідачем у період взаємовідносин за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017 сплачено не 1522154,19грн. (як зазначає представник відповідача), а 1544718,99грн. Але не вся ця сума зараховується в оплату послуг (в т.ч. із оперативної оренди) за договором оренди з наступних причин.

Відповідно до п. 2.4 договору оренди №099/06-17 від 08.06.2017 гарантійний платіж є погодженим сторонами згідно з частиною 2 статті 546 Цивільного кодексу України способом забезпечення виконання грошових зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати, відшкодування вартості втраченого об'єкта оренди, інших грошових зобов'язань орендаря за Договором. А це означає на думку позивача, що гарантійним платежем орендодавець страхує власні ризики невиконання орендарем як зобов'язань з оплати послуг (орендної плати) за Договором, так і зобов'язань з неповернення орендарем орендованих елементів опалубки (об'єкта оренди), не компенсації орендарем вартості неповернутого (втраченого, зіпсованого) об'єкти оренди, так і інших невиконаних грошових зобов'язань орендаря. Право визначати, коли і як розпорядитись гарантійним платежем у разі порушення орендарем договірних зобов'язань, належить орендодавцю. Тобто, позивач вважає, що він правомірно утримує гарантійні платежі, оскільки у відповідача за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017 є заборгованість з оплати наданих йому позивачем за цим договором послуг і елементи опалубки, що залишались в оренді на момент припинення дії цього договору відповідачем позивачу оренди не повертались.

Оскільки елементи опалубки за домовленістю сторін з 01.01.2018 орендуються відповідачем за договором оренди №008/01-18 від 29 грудня 2017 року на тих самих умовах, на яких вони орендувались відповідачем у 2017 році за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017, позивач на момент укладення нового (діючого) договору оренди погодився з тим, що сплачені відповідачем гарантійні платежі за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017 вважатимуться гарантійними платежами за договором оренди №008/01-18 від 29 грудня 2017 року. Оскільки, як зазначає позивач станом на 29.12.2017 відповідач більш-менш виконував договірні зобов'язання з оплати послуг і заперечень з приводу перенесення гарантійних платежів зі старого договору на новий (діючий) у сторін не виникало. Тому, представник відповідача безпідставно заявляє вимоги на гарантійні платежі, оскільки відповідачем неналежним чином виконані договірні зобов'язання за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017, самі гарантійні платежі за домовленістю сторін вважаються гарантійними платежами за договором оренди №008/01-18 від 29 грудня 2017 року.

Пунктом 2.6 договору оренди №099/06-17 від 08.06.2017 передбачено, що право власності на внесений на поточний банківський рахунок позивача гарантійний платіж належить відповідачу протягом усього періоду оренди. У разі, якщо протягом строку дії Договору відповідачем повністю та належним чином виконуються обов'язки зі сплати орендної плати, а також якщо у позивача не виникає жодних претензій щодо стану об'єкта оренди (відповідно до умов оцінки, передбачених п. 3.2. Договору), то позивач повертає гарантійний платіж на поточний рахунок відповідача у повному обсязі. А відповідач неналежним чином виконані договірні зобов'язання з оплати послуг, тому позивач зазначає, що доля гарантійних платежів вирішуватиметься по закінченні строку дії діючого договору (станом на 31.12.2018), залежно від добросовісності виконання відповідачем договірних зобов'язань.

Ціна позову - це заборгованість з наданих орендарю і неоплачених останнім послуг (в т.ч. з оперативної оренди) за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017. Це твердження як зазначає позивач не складно перевірити арифметичним способом:

1) 1544718,99грн.* - 340639,12грн.*** - 24974,40грн.**** = 1179105,47грн. * загальна сума коштів, сплачена відповідачем позивачу згідно з довідкою з установи банку позивача ** кошти, сплачені як гарантійний платіж. *** кошти, сплачені відповідачем позивачу за товар, придбаний відповідачем у власність.

2) 1481986,32грн.* - 1179105,47грн**. = 302880,85грн.*** * загальна вартість нарахованих позивачем послуг за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017. ** загальна вартість оплачених відповідачем послуг, наданих останньому позивачем за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017.** розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані відповідачу і неоплачені останнім послуги за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017.

Огляду на викладене позивач не вимагає доплату гарантійних платежів від відповідача.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач за договором оренди не може мати переплати, оскільки орендна плата не становить 68732,15грн. (за весь період оренди, як про це стверджує представник відповідача). Розрахунок оренди за кожен місяць додається до акту, де враховується кількість елементів опалубки, що перебували у відповідний період (місяць) в оренді, вартість опалубки, ставки оренди та інші показники, необхідні для розрахунку оренди. Тому позивач зазначає, що зроблені відповідачем розрахунки є невірними, суперечать положенням договору оренди, спрямовані на те, щоб заплутати суд і максимально затягнути судом розгляд справи.

Окрім цього, відповідачем до суду надано клопотання про зобовязання представника позивача адвоката ОСОБА_1 надати суду на підтвердження свого права надання правової допомоги позивачу у цій справі оригінал та завірену ним та клієнтом (позивачем) копію договору про надання правової допомоги оскільки згідно Єдиного реєстру адвокатів України він нібито займається індивідуальною адвокатською діяльністю, але в податковому обліку як самозайнята особа (адвокат) не перебуває. Інші адвокати вказані в довіреності від 28.12.2017 також займаються індивідуальною адвокатською діяльністю, але також не перебувають на податковому обліку в органах фіскальної служби, а інформація про адвоката ОСОБА_5 взагалі відсутня в Єдиному реєстрі адвокатів України. Також відповідач посилається на Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" в якому не передбачено передача адвокатом який займається адвокатською діяльністю індивідуального переходу своїх прав та покладення своїх обовязків на іншого адвоката.

Таким чином відповідач стверджує, що за довіреністю від 28.12.2017 у справі №904/2185/18 позивача представляє інший адвокат який у справі дає протилежні пояснення ОСОБА_1 та не є учасником адвокатського обєднання за вказаною ним адресою.

Позивачем до суду надано лист вих. №1220/26 від 17.07.2018 про підтвердження повноважень ОСОБА_1 на представництво інтересів позивача ОСОБА_3 фірми "Громацький і партнери", в якому зазначено наступне.

ОСОБА_3 об'єднання "ОСОБА_3 фірма "Грамацький і партнери" (далі - ОСОБА_3 фірма) повідомляє, що Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" є клієнтом ОСОБА_3 фірми на підставі укладеного сторонами 25 березня 2011 року договору про надання правових послуг №565-11.

Громадянин України ОСОБА_1 з липня 2002 року перебуває з ОСОБА_3 фірмою у трудових відносинах (з 2005 року - на посаді адвоката ОСОБА_3 фірми).

Представництво інтересів клієнта ОСОБА_3 фірми (ТОВ "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА") у Господарському суді Дніпропетровської області здійснюється адвокатом ОСОБА_1 за наказом №266 від 18.05.2018 керівника ОСОБА_3 фірми в межах виконання адвокатом трудових обов'язків.

Згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України адвокат ОСОБА_1 здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Проте, представляючи у Господарському суді Дніпропетровської області інтереси клієнта ОСОБА_3 фірми адвокат ОСОБА_1 діє не як адвокат, який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, а як особа, яка перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_3 фірмою, обіймаючи посаду адвоката.

Відповідно до Рішення №254 від 16.11.2017 Національної асоціації адвокатів України адвокат має право поєднувати адвокатську діяльність з трудовими відносинами, якщо вони не стосуються випадків, зазначених у частині першій статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". У цьому рішення також зазначено, що введення до штатного розпису посади "адвокат" можливе лише у адвокатському бюро та адвокатському об'єднанні, або у адвоката. Відтак, ОСОБА_1, перебуваючи вже понад 13 років у трудових відносинах з ОСОБА_3 фірмою на посаді адвоката, здійснює представництво інтересів клієнта у суді за дорученням ОСОБА_3 фірми (за наказом), на підставі виданого йому ОСОБА_3 фірмою ордеру, а клієнтом - довіреності, в межах виконання ним трудових обов'язків перед ОСОБА_3 фірмою (не в якості адвоката, який здійснює адвокатську діяльність в індивідуальному порядку).

Також, позивачем зазначено, що оригінал договору про надання послуг №565-11 від 25.03.2011 адвокат може надати лише суду для огляду. Представнику іншої сторони цей договір позивач надати не має можливості (як і інші документи) ОСОБА_3 фірми, оскільки ця інформація є конфіденційною. Таку інформацію можливо надати представнику відповідача лише у разі підписання ОСОБА_3 фірмою з представником відповідача договору про нерозголошення конфіденційної інформації.

Відповідач у письмових запереченнях заперечував проти відповіді на відзив з огляду на наступне.

Що стосується заперечення представника позивача проти новації зобов'язання, то вони, на думку відповідача, не спростовують факт припинення зобов'язань за спірним договором, оскільки всі питання пов'язані з орендною, поверненням, відповідальністю за втрату, пошкодження, ремонт, очистку опалубки врегульовані договором оренди від 29.12.2017 №008/01-18, а не одночасно двома договорами.

Також відповідач стверджує, що у разі відсутності зобов'язання та прав за договором оренди №099/06-17 від 08 червня 2017 року продовжувати користуватися та повернути отримане майно, відсутні суттєві умови договору найму (оренди) не тому, що вони виконані, а тому що вони є предметом іншого договору між тими самими сторонами щодо того самого майна на інший термін. Договір оренди не може складатися тільки з зобов'язання сплатити кошти, якщо зобов'язання з користування майном достроково припинені шляхом укладання нового договору не шляхом викладення його у новій редакції, не шляхом продовження строку його дії та є предметом іншого договору.

Що стосується гарантійних платежів, то представник позивача стверджує, що утримує їх для забезпечення зобов'язання з повернення майна. Але відповідач вважає, що зобов'язання з повернення орендованого майна за спірним договором вже не має, оскільки, на думку відповідача, є припиненими. А відтак і підстав для утримання гарантійних платежів сплачених за спірним договором не має.

Окрім цього, відповідач зазначає, що гарантійні та інші платежі, які сплачені за договором оренди №099/06-17 від 08 червня 2017 (які підлягали поверненню відповідачу внаслідок новації) не повернуті, на рахунок виконання зобов'язання за Додатковою угодою від 29.12.2017 щодо обєкту оренди за спірним договором позивачем не зараховані.

При цьому, відповідач наголошує, що позивач визнаючи факт зарахування 340639,12грн. вказує, що зарахував їх в рахунок гарантійних платежів, а не орендної плати, але на підставі чого він так розпорядився коштами відповідача не зазначив.

Разом з цим, відповідач стверджує, що за умовами п. 2.6 спірного договору гарантійні платежі належать відповідачу на праві власності не залежно від того, що вони перебувають у позивача.

Згідно п. 2.9 спірного договору у разі порушення орендарем зобов'язань з оплати орендної плати... він зобов'язаний виконати їх в сумі на яку вони перевищують гарантійний платіж.

При цьому відповідач зазначає, що позивач в односторонньому порядку не визнає цю умову, не обґрунтовує свою позицію в цьому питанні. За умови нібито наявності боргу у відповідача за спірним договором такі доводи позивача, на думку відповідача, є незрозумілими.

Окрім цього відповідач вказує, що позивач добровільно відмовився від гарантійних платежів на суму 340639,12грн. за умови що стверджує про наявність у відповідача боргу у розмірі 302880,85грн., утримуючи гарантійні платежі (власність відповідача) в більшому розмірі ніж борг всупереч призначенню гарантійного платежу.

Щодо безпідставності не заявлених у резолютивній частині позову вимог про стягнення вартості послуг ремонту, очистки опалубки відповідач зазначає наступне.

Згідно п. 3.4.2 спірного договору передбачено як послуги з очистки, так і ремонт. Вони надаються (виконуються) після виставлення позивачем рахунку. Але сторони за договором не досягли згоди щодо виду та сутності ремонту. На відміну від послуги з очистки елементів опалубки від залишків бетону, послуга під загальною назвою "ремонт" не дає підстав для висновку про те, що сторони досягли всіх суттєвих умов в цьому питанні. А відтак, відповідач вважає, що ціна (вартість) за відсутності виду та змісту ремонтних робіт не дає підстав вважати додаток № 3 до спірного договору в частині ремонту з прейскурантом цін. Тому підстав для висновку що сторонами в частині вартості ремонту досягнуто згоди по всіх суттєвих умовах не має.

Також, умови п.3.4.2 спірного договору не дають підстав вважати, що на момент підписання договору орендар (відповідач) замовив послуги з очистки, ремонту елемент опалубки тільки тому що має підписати акт про їх повернення та вони не дають підстав вважати, що на момент підписання договору орендар (відповідач) зобов'язався їх сплатити не залежно від того чи складений документ який підтверджує потребу чи замовлення їх надання (виконання). Зміст дефекту та обсяг (зміст робіт) в поданих у справу документах та у позові з посиланням на такі докази не викладений.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надав доказів, які свідчать про характер необхідних ремонтних робіт, їх вид, опис дефектів та тим більш не довів, що такі послуги відповідач їх замовив. Відсутність замовлення унеможливлює їх надання. Все інше є відшкодуванням збитків.

Таким чином, на думку відповідача, подані у справу акти від 20.11.2017 та від 22.12.2017 не містять обсягу робіт (послуг) з ремонту, очистки. Кількість одиниць кожного виду послуг в актах зазначена - 1, одиниця виміру - грн., загальна вартість послуги вказана в розмірі 6260,54грн., 2409,60грн. та 2386,10грн. Тобто, обсяг наданих послуг в цих актах не наведений. При цьому в акті прийому-передачі (з актом дефектації) про повернення елементів опалубки від 20.11.2017 вказано, що дві одиниці товару потребують ремонт, але акти дефектації чи дефектування у справу не поданий. Згідно п. 3.4.1, п.3.4.2 договору в такому випадку має бути складений акт дефектування. В чому саме полягає ремонт, опис самого дефекту майна відсутній.

Таким чином відповідач вважає, що належних та допустимих доказів надання вказаних послуг у справі не має та як наслідок доводи про їх стягнення є необґрунтованими.

До всіх актів приймання-передачі послуг оренди додано розрахунки строку оренди майна які складені з порушенням вимог статті 253 Цивільного кодексу України за правилами якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позивач рахує строк оренди з урахуванням дня передачі майна в оренду.

Також, відповідач у відзиві на позов виклав свою правову позицію з цього питання, яка не спростована позивачем про те, що специфікація є базою для нарахування орендної плати, тоді як сукупність всіх актів щодо передачі майна (ОСОБА_4 оренди) в оренду є базою для нарахування сум гарантійних внесків. Саме в цьому полягає свобода договору та право сторін визначити його суттєві умови. Фактичні дії сторін які суперечать договору не вважаються його виконанням належним чином та майнова відповідальність за невиконання грошових зобов'язань які не охоплюються конкретними умовами договору не може наступати за таким договором, оскільки не є договірними.

Разом з цим, відповідач не визнає правильність розрахунків за актами, достовірність показників сум оренди за актами, заявив письмову вимогу позивачу виправити показники сум оренди в цих актах, оскільки в них сума оренди дорівнює сумі гарантійних платежів, як відсоток від вартості елементів опалубки переданих за всіма актами, як то прямо зазначено в п.2.4.1 договору в редакції додаткової угоди від 08.06.2017. Ця помилка як відповідач вважає, є результатом того, що договір та додаткову угоду до нього складали менеджери позивача, а адвокат (представник позивача), який не довів своє право бути представником та відповідь на відзив якого не може вважатися заявою по суті підписаною уповноваженим представником, фактично намагається виправити цю ситуацію та тлумачить спірний договірвсупереч його точному змісту.

В будь-якому випадку відповідач стверджує що в цій справі відсутній предмет спору через припиненння за спірним договором зобов'язань внаслідок новації. Оскільки призначення платежу в платіжних дорученнях не змінює ту обставину, що фактичний розмір орендної плати в актах визначений не у відповідності з умовами договору. Вказані акти самі по собі не утворюють окремий правочин, не змінюють та не можуть змінювати умови правочину оскільки це суперечить змісту умов п. 15.3. 15.4 спірного договору (вони не є додатковими угодами).

Також відповідач зазначає, що за правилами податкового законодавства первинні документи. які містять дані, що суперечать умовам правочину на виконання якого вони складені неналежним чином мають бути виправлені для внесення змін до податкового та бухгалтерського обліку обох сторін договору. Вартість ОСОБА_4 оренди визначена в специфікаціях №№1-7 та договір не містить, умови аналогічної умови для сплати гарантійних внесків, а відтак розширене тлумачення умов договору виходить за його межі, межі суттєвої умови визначеної п.7.3 спірного договору.

Крім цього, відповідач зазначає, що, на момент укладання спірного договору сторони не досягли згоди щодо кількості майна яке буде передано, що підтверджується фактом не передання позивачем всього переліку майна відповідачу, передбаченого окремими специфікаціями.

Також, відповідач вказує, що позивач (орендодавець) мав право вимагати прийняти в оренду все майно за всіма специфікаціями, але не більш ніж вказано в специфікації та це є очевидною обставиною. Передання позивачем відповідачу ОСОБА_4 оренди (майна) в більшому обсязі зі сплатою гарантійних внесків щодо більшої кількості майна - є його ризиком що є складовою поняття підприємницька (господарська діяльність) та не змінює умов спірного договору.

Проста незгода позивача з контррозахунками відповідача пов'язана з відсутністю контраргументів та недоліками спірного договору на користь відповідача. Позивач мав змогу запропонувати відповідачу умови договору щодо розміру та порядку визначення орендної плати аналогічні умовам сплати гарантійних внесків, але не зробив це, та ця обставина є очевидною.

Разом з тим, відповідач зазначає, що розмір річної орендної плати за спірним договором за підрахунками позивача дорівнює майже 48 % від вартості всього переданого відповідачу майна, що слід взяти до уваги і саме це є майновим інтересом позивача (надприбутками).

Також, в письмових поясненнях відповідач вказує, що позивач крім відповіді на відзив подав у справу нові докази, які не були покладені в основу позову, а саме оригінали актів про надання послуг за липень та грудень 2017 року. Підтвердження цього є те, що ці оригінали вперше позивачем направлені відповідачу у серпні 2018 року у двох оригінальних примірниках разом з листом який направлений на адресу суду. При чому в адресу суду направлений третій оригінальний примірник цих актів без підпису відповідача. Тоді як у справу подані ксерокопії аналогічних актів підписаних з використанням факсиміле, які на переконання відповідача не мають юридичної сили.

На думку відповідача, вимоги позивача за актами, які направлені позивачу в серпні 2018 року, мають бути предметом окремого позову, оскільки фактично обставини справи та підстави позову (факт надання (передачі) послуг з оренди за актами у 2017 році з посиланням на 8.4 договору про те, що послуги вважаються наданими орендодавцем та прийнятті орендарем оскільки орендар вчасно не повернув акти приймання передачі послуг оренди) викладені у позові спростовуються фактом направлення відповідачем оригіналів актів позивачу тільки 10 серпня 2018. При цьому позивач не змінив підстав позову.

Окрім цього відповідач вважає, що пояснення, які викладені у супровідному листі до якого позивачем на адресу суду направлені оригінали вказаних актів разом з відповідями, довідкою банку та доказами направлення листа з додатками відповідачу, не спростовують правомірність заперечень відповідача про безпідставність позову та відсутність предмету спору на день звернення до суду у звязку з припиненням дії спірного договору, відсутністю доказів передачі послуг оренди за оригіналами актів прийому-передачі послуг за спірним договором.

Разом з цим, відповідач зазначає, що позивач нарахував послуги з оренди за грудень 2017 до 31.12.2017 (понад строк оренди за спірним договором у звязку з укладенням 29.12.2017 нового договору оренди на те саме майно, що за спірним договором).

Натомість, позивач стверджує, що призначення платежу відповідачем не вказувалось, тому позивач самостійно визначав, за які саме місяця потрібно зараховувати суми сплачені відповідачем.

Таким чином, не сплачений борг відповідача перед позивачем становить в сумі 302880,85грн. за листопад 2017 року, що і є причиною виникнення спору.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження відповідача, що з 29.12.2017 правовідносини між сторонами щодо майна, яке фактично перебуває у користуванні відповідача, ґрунтуються на іншому Договорі від 29.12.2017 №008/01-18, а не є такими, що продовжують ґрунтуватись на спірному Договорі №099/06-17 від 08.06.2017 господарським судом визнаються необґрунтованими з огляду на наступне.

Строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Протягом строку дії договору сторони мають права і повинні виконувати свої обов'язки, які обумовлені предметом того чи іншого договору. Строк дії договору визначається сторонами, за загальним правилом, на їх власний розсуд.

Протягом строку дії договору, діє і зобов'язання, взяте на себе сторонами відповідно до умов договору.

Однак, господарський суд наголошує, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії цього договору.

Аналогічна частині 4 статті 631 Цивільного кодексу України умова міститься і у пункті 9.1 договору №099/06-17 від 08.06.2017, а саме договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до дати, зазначеної у додатковій угоді до договору, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Додатковою угодою №1 до договору оренди №099/06-17 від 08.06.2017 договір доповнено пунктом 9.1.1 в якому визначено, що договір діє до 31.12.2017.

Крім зазначеного, господарський суд наголошує, що, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять доказів того, що зобовязання за договором №099/06-17 від 08.06.2017 відповідачем виконане належним чином.

Аналізуючи заперечення відповідача господарський суд зазначає, що предметом судового розгляду у справі №904/2185/18 є стягнення заборгованості, а не повернення майна, отже заперечення відповідача в частині питань щодо повернення майна господарським судом до уваги не беруться.

Твердження відповідача щодо припинення зобовязання за договором №099/06-17 від 08.06.2017 шляхом новації господарський суд відхиляє, як необґрунтовані з огляду на наступне.

По-перше, статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №099/06-17 від 08.06.2017.

Однак, господарський суд бере до уваги, що зобовязання за договором №099/06-17 від 08.06.2017 частково виконано, а отже вказані дії відповідача свідчать, як про визнання дійсності договору №099/06-17 від 08.06.2017, так і про визнання себе зобовязаною особою по відношенню до позивача.

По-друге, відповідно до статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Господарський суд зазначає, новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання. Так, наприклад, стаття 1053 Цивільного кодексу України встановлює, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється.

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору оренди, а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Тобто для новації боргу має бути дійсним і встановленим попереднє зобов'язання.

Відповідно до статті 605 Цивільного процесуального кодексу України зобовязання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Тобто, стаття передбачає нову для цивільного права підставу виникнення зобовязання - прощення боргу. Однак позивач протягом розгляду справи не відмовився від боргу відповідача, тому ці підстави не застосовуються в даному спорі.

Отже, при здійсненні новації мова йде не про прощення боргу, а про його трансформацію у нове зобов'язання.

Дослідивши укладений між сторонами договір оренди №008/01-18 від 29.12.2017 господарський суд констатує відсутність у вказаному договорі вказівки на колишнє зобовязання та факт виникнення нового замість попереднього.

Господарський суд встановив, що між сторонами існують тривалі ділові відносини, які регулюються договорами орендами укладеними на певний проміжок часу, а відповідач шляхом підміни понять вчиняє дії спрямовані на уникнення відповідальності.

Крім того, позивач від боргу не відмовився і просить суд стягнути його за рішенням суду.

Господарський суд взяв до уваги під час дослідження письмових доказів, а саме при огляді у судовому засіданні справ №904/3981/15 та №904/3982/15, що в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 по справі №904/3981/15, яка прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 у справі №904/3981/15 щодо вирішення аналогічного спору, який виник між тими ж сторонами, але на підставі іншого, однак аналогічного договору оренди встановлено, що відносини оренди елементів опалубки між сторонами існували з 06.03.2013. Цього ж числа ТОВ «Ульма Опалубка Україна» уклало з ТОВ «Южноспецконструкція» договір оренди №031/03-13. Згодом, усе майно, яке було передано в оренду та не повернуто за договором №031/03-13, було передано в оренду за договором оренди від 31.12.2013р. № 148/12-13 без організації приймання-передачі у звязку з тим, що дане обладнання знаходилось у володінні та користуванні відповідача.

Відтак, фактична передача майно від відповідача до позивача не відбувається і вказана практика збереглась і на час укладення договору оренди №008/01-18 від 29.12.2017, який укладено після договору №0099/06-17 від 08.06.2017 на підставі якого обґрунтовано позовні вимоги.

Таким чином, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення про новацію боргу.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що позивач визначив у позові не суму боргу з орендної плати, а суму недоплачених гарантійних платежів господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.4 Договору сторони погодили, що протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня підписання цього договору орендар зобов'язаний перерахувати на поточний банківський рахунок орендодавця платежі, розмір яких вказується орендодавцем у рахунках-фактурах, відповідно до умов підписаної сторонами додаткової угоди до договору, суми яких встановлюються як Гарантійний платіж. Під "гарантійним платежем" сторони розуміють грошову суму (грошові суми), які перераховуються орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця згідно пунктів 2.4, 2.5 Договору у розмірі, вказаному у Додатковій угоді до Договору. Внесення Гарантійного платежу (платежів) здійснюється орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця у розмірі, визначеному згідно Додаткової угоди до Договору, у виставлених орендодавцем рахунках-фактурах. Гарантійний платіж не є попередньою оплатою, а є погодженим сторонами згідно частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України способом забезпечення виконання грошових зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати, відшкодування вартості втраченого об'єкта оренди, інших грошових зобов'язань орендаря за договором.

Господарський суд визнає обґрунтованою позицію позивача в частині того, що право визначати, коли і як розпорядитися гарантійним платежем належить саме орендодавцю.

Крім того, господарський суд визнав встановленими обставини того, що оскільки елементи опалубки за домовленістю сторін з 01.01.2018 орендуються орендарем за договором оренди №008/01-18 від 29.12.2017 на тих самих умовах, на яких вони орендувалися орендарем і у 2017 році за договором оренди №099/06-17, орендодавець на момент укладення нового (діючого) договору оренди погодився з тим, що сплачені орендарем гарантійні платежі за договором оренди №099/06-17 від 08.06.2017 вважаються гарантійним платежем за договором оренди №008/01-18 від 29.12.2017.

Стосовно заперечень відповідача щодо неправильно зроблених розрахунків орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та п'ятою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що за користування об'єктом оренди Орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Ставка орендної плати на місяць вказується у Додатковій угоді до цього Договору, підписаній Сторонами. Встановлений розмір (ставка) орендної плати може бути змінено у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 7.3. Договору при застосуванні у цьому Договорі терміну "орендна плата" розуміється місячна орендна плата з урахуванням її індексації та з урахуванням ПДВ з розрахунку 30 (тридцять) днів на місяць. Розмір орендної плати визначається за ставкою, визначеною у Додатковій угоді до Договору - у відсотках від вартості об'єкта оренди, вказаної у специфікаціях до Договору. При більшій або меншій кількості днів в місяці орендна плата збільшується або зменшується відповідно на кількість днів у відповідному місяці користування об'єктом оренди. При цьому день передачі об'єкта оренди та день повернення об'єкта оренди вважаються одним днем.

Орендна плата нараховується за повний календарний місяць по факту наявності об'єкта оренди в Орендаря, а у випадку використання об'єкта оренди неповний календарний місяць - орендна плата нараховується за фактичний період часу використання об'єкта оренди (пункт 7.4. Договору).

Вартість наданих в січні-грудні 2017 року послуг (в тому числі з оперативної оренди опалубки) за Договором №099/06-17 від 08.06.2017 складає 1484395,92грн., що підтверджується актами надання послуг, а саме:

- Акт надання послуг №897 від 30.06.2017 на суму 11445,40грн.;

- Акт надання послуг №1124 від 31.07.2017 на суму 39102,36грн.;

- Акт надання послуг №1354 від 31.08.2017 на суму 54054,43грн.;

- Акт надання послуг №1556 від 30.09.2017 на суму 270399,24грн.;

- Акт надання послуг №1816 від 31.10.2017 на суму 415628,83грн.;

- Акт надання послуг №1892 від 30.11.2017 на суму 6260,54грн.;

- Акт надання послуг №2072 від 30.11.2017 на суму 374977,78грн.;

- Акт надання послуг №2136 від 22.12.2017 на суму 2386,10грн.;

- Акт надання послуг №2122 від 22.12.2017 на суму 2409,60грн.;

- Акт надання послуг №2304 від 31.12.2017 на суму 307731,64грн.

та розрахунками до них, а саме:

- розрахунок оренди за період з 01.06.2017 по 30.06.2017 на суму 11445,40грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 39102,36грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 на суму 54054,43грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.09.2017 по 30.09.2017 на суму 270399,24грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 415628,83грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.11.2017 по 30.11.2017 на суму 374977,78грн.;

- розрахунок оренди за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 на суму 307731,64грн.

ОСОБА_6 надання послуг №897 від 30.06.2017 на суму 11445,40грн.; №1354 від 31.08.2017 на суму 54054,43грн.; №1556 від 30.09.2017 на суму 270399,24грн.; №1816 від 31.10.2017 на суму 415628,83грн.; №2072 від 30.11.2017 на суму 374977,78грн. підписано представником відповідача без заперечень та зауважень.

ОСОБА_6 надання послуг №1124 від 31.07.2017 на суму 39102,36грн.; №1892 від 30.11.2017 на суму 6260,54грн.; №2136 від 22.12.2017 на суму 2386,10грн.; №2122 від 22.12.2017 на суму 2409,60грн. направлені Відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком №6795 від 15.05.2018 та листом з описом вкладень, але залишилися не підписаними з боку останнього.

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили, що у разі, якщо Орендар вчасно не повертає Орендодавцю належним чином оформлений Акт приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються наданими Орендареві належним чином та прийнятими Орендарем без будь-яких зауважень та претензій з боку Орендаря. Датою приймання-передачі послуг вважається дата, яка вказана в Акті приймання-передачі послуг.

ТОВ «ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ» не повернуло дані акти (№1124 від 31.07.2017 на суму 39102,36грн.; №1892 від 30.11.2017 на суму 6260,54грн.; №2136 від 22.12.2017 на суму 2386,10грн.; №2122 від 22.12.2017 на суму 2409,60грн.), що свідчить про прийняття послуги з оренди елементів опалубки у спірний період без будь-яких зауважень та претензій з боку останнього.

Відповідно до пункту 7.5 Договору оренди , орендар зобовязаний сплачувати орендну плату за поточний місяць оренди не пізніше 10-го числа кожного поточного місяця користування обєктом оренди; за перші 30 календарних днів оренди орендар сплачує орендну плату у вигляді 100% попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Вищенаведеними доказами по справі доведено, що строк оплати за Договором оренди є таким, що настав.

Відповідач зобов'язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з оплати орендних платежів у розмірі 302880,85грн.

Господарський суд взяв до уваги, що Розрахунки оренди за періоди з 01.06.2017 по 31.12.2017 є документами, які складались під час направлення боржнику ОСОБА_6 надання послуг і фактично всі оплачені відповідачем, окрім одного, який оплачено лише частково, у зв'язку з чим існує заборгованість у розмірі 302880,85грн. Дії відповідача щодо часткової оплати акту розцінюються судом, як такі, що свідчать про визнання зобов'язань перед позивачем.

Відносно посилань відповідача щодо підписання актів надання послуг факсимільним підписом позивача господарський суд зазначає наступне.

Частина актів підписана керівником відповідача, більш того були здійсненні конклюдентні дії, тобто здійснювалася оплата по виставленим рахункам, які складено на підставі актів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм правом звернутись до експертної установи, в порядку частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, для отримання висновку експерта, у разі сумніву щодо використання факсимільного підпису позивачем в оформлених актах про надання послуг за липень та грудень 2017 року.

Під час підготовчого провадження відповідачем також не ставилося питання про призначення судової експертизи.

Враховуючи, що відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, господарський суд констатує, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що в актах про надання послуг за липень та грудень 2017 року міститься факсимільний підпис позивача. Крім того, відповідач не висував і жодних заперечень, в порядку визначеному пунктом 8.4 Договору.

Позиція відповідача, що справи №904/3981/15 та №904/3982/15 не мають відношення до предмету спору у справі №904/2185/18 господарським судом визнається обґрунтованою. Однак, господарський суд враховує, що спір у справах №904/3981/15 та №904/3982/15 виник між тим ж сторонами, однак на підставі різних, але аналогічних договорів оренди і вказані обставини свідчать про тривалі та аналогічні правовідносини між сторонами.

Щодо посилань відповідача на неналежним чином оформлену довіреність від 28.12.2017 (а.с. 114, Том №1), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Аналогічні положення щодо довіреності юридичної особи містяться і в частині 3 статті 60 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, зокрема, як відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

В силу частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України (а.с. 107, Том № 1) особа, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи ТОВ "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" є керівник ОСОБА_7.

Враховуючи вищевикладене, довіреність від 28.12.2017 оформлена належним чином, а саме підписана генеральним директором ТОВ "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" ОСОБА_7 та скріплена печаткою підприємства позивача, тому клопотання відповідача суд визнає необґрунтованим та таким, що відхиляється судом.

Господарський суд звертає увагу. Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 302880,85грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки дослідивши надані позивачем до господарського суду документи у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, з огляду на те, що вони містять інформацію про предмет доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором №099/06-17 від 08.06.2017, а саме: несвоєчасну та неповну сплату орендної плати, внаслідок чого у відповідача утворилась спірна заборгованість у розмірі 302880,85грн.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, к. 414; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, 38; ) про стягнення коштів у розмірі 302880,85грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, 38; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, к. 414; ) 302880,85грн. (триста дві тисячі вісімсот вісімдесят грн. 85 коп.) заборгованості, 4543,21грн. (чотири тисячі пятсот сорок три грн. 21 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА" (01001, м.Київ, вул.Гната Юри, буд. 9, к. 414; ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (52500, Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Чехова, 38; ).

Повний текст рішення складено 22.10.2018.

Суддя ОСОБА_8