ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 Справа № 917/915/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовною заявою Фізичної особи - підприємця Гененко Станіслава Анатолійовича (АДРЕСА_1, 36023)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архікад-С" (вул. Європейська буд.66, м. Полтава, 36000)

про стягнення 60079,34 грн.

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Фізичної особи - підприємця Гененко Станіслава Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архікад-С" про стягнення 60079,34 грн., у тому числі: 51060,52 грн. - основного боргу за договором поставки № 435 від 23.06.2016р., 3013,95 грн. - інфляційних, 1044,68 грн. - 3 % річних, 4960,19 грн. - пені (з врахуванням вимог, викладених у заяві вхід. №7385 від 08.08.2018р.); (а.с.54-56).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює оплату за поставлений товар.

Відповідач у відзиві (вхід. № 8091 від 31.08.2018р.) проти позову заперечує посилаючись на те, що за п.8.3.Договору у разі несплати вартості товару покупцем у строк, установлений в п.7.2. Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 5% від вартості поставлених товарів, враховуючи умови договору розмір пені становить 2553,03 грн. Позивач безпідставно нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідачем погашено пеню у повному обсязі, оскільки здійснені відповідачем 07.03.2018р. та 26.04.2018р. платежі на загальну суму 3000,00 грн. відповідно до вимог ст.534 ЦК України зараховуються в першу чергу в якості оплати пені, розмір якої згідно договору становить 2553,03 грн. Залишок сплачених коштів у сумі 446,97 грн. підлягає зарахуванню як часткове погашення основного боргу. До сплати підлягає 50613,55 грн. основного боргу (а.с.136-137).

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

За ухвалою господарського суду від 31.07.2018р. було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків (а.с.2-3). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.54-126).

За ухвалою суду від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі № 917/915/18, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.130-131).

Відповідно до частини п'ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином.

Ухвала про відкриття провадження у справі вручена відповідачу, що підтверджується поштовим повідомленням від 10.08.2018р. (а.с.135).

Надіслана позивачу ухвала суду від 10.08.2018 року про відкриття провадження у справі, на адресу: АДРЕСА_1, 36023, повернулася до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (а.с.132-134).

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.08.2018р. Фізична особа - підприємець Гененко Станіслав Анатолійович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.127). На дату цього судового засідання ці дані не змінилися

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у договорі поставки № 435 від 23.06.2016р., у позовній заяві, у заяві про виправлення недоліків позову (а.с.4, 59, 54) зазначена така ж адреса позивача - АДРЕСА_1. Іншої адреси позивача матеріали справи не містять.

Отже, суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення позивача про розгляд даної справи.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвала суду від 10.08.2018р. вважається врученою позивачу.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

09.10.2018р. суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 та ч.6 ст. 233 ГПК України вступна та резолютивна частина рішення та дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою - підприємцем Гененко Станіславом Анатолійовичем (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Архікад-С" (відповідачем) укладено договір поставки № 435 від 23.06.2016р. (далі - Договір; а.с.58-59).

Згідно п. 1.1.Договору позивач, як постачальник, зобов'язався поставляти і передавати на умовах даного договору санітарно-технічне, нагрівальне, опалювальне та інше обладнання цих груп товарів (надалі Товар) у власність відповідача (покупця), а покупець зобов'язався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах даного Договору.

Згідно п.п.11.1, 11.2 Договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р. Якщо жодна із сторін не заявить про свій намір щодо розірвання договору за 1 місяць до закінчення терміну його дії, Договір вважається продовженим на 1 рік.

Сторони доказів розірвання договору не надали, отже договір є чинним.

Згідно з п.п. 1.2., 4.1. Договору загальна кількість, вартість одиниці товару визначаються у видаткових накладних та/або актах приймання-передачі Товару, що є невід'ємною частиною цього Договору. Поставка Товару здійснюється згідно із заявкою Покупця шляхом самовивозу або за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 7.2. Договору покупець повинен сплатити вартість кожної окремої партії поставленого товару не пізніше 14 календарних днів з дати отримання партії товару.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар за період січень 2017р. - грудень2017р. на загальну суму 94739,49 грн. В підтвердження цього надані видаткові накладні № 2283 від 05.01.2017р., № 2284 від 05.01.2017р., № 997 від 10.07.2017р., № 1195 від 03.08.2017р., № 1282 від 17.08.2017р., № 1308 від 22.08.2017р., № 1315 від 23.08.2017р., № 2262 від 23.08.2017р., № 2263 від 23.08.2017р., № 1708 від 29.09.2017р., № 2264 від 10.10.2017р., № 2265 від 10.10.2017р., № 2266 від 10.10.2017р., № 2267 від 10.10.2017р., № 2268 від 10.10.2017р., № 2269 від 10.10.2017р., № 1806 від 11.10.2017р., № 1886 від 24.10.2017р., № 1889 від 25.10.2017р., № 2272 від 07.12.2017р., № 2273 від 07.12.2017р., № 2274 від 07.12.2017р., № 2275 від 07.12.2017р., № 2276 від 07.12.2017р., № 2277 від 07.12.2017р., № 2278 від 07.12.2017р., № 2279 від 07.12.2017р., № 2280 від 07.12.2017р., № 2281 від 07.12.2017р., № 2282 від 07.12.2017р. (а.с. 60-109); та довіреності відповідача на отримання товару № 73 від 10 липня 2017р., № 84 від 03 серпня 2017р., №85 від 07 серпня 2017р., №157 від 11 жовтня 2017р. (а.с.63, 66, 69, 94)

Факт поставки товару на вказану суму відповідачем у відзиві не заперечується.

Відповідач за отриманий товар розрахувався, частково сплативши 43678,97 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 641 від 06.01.2017р., № 1189 від 21.07.2017р., № 5353 від 15.08.2017р., № 5659 від 06.10.2017р., № 5558 від 14.09.2017р., № 5655 від 06.10.2017р., № 5439 від 22.08.2017р., № 5440 від 22.08.2017р., № 5626 від 29.09.2017р., № 5653 від 06.10.2017р., № 5658 від 06.10.2017р., № 5650 від 06.10.2017р., № 5651 від 06.10.2017р., № 5656 від 06.10.2017р., № 5654 від 06.10.2017р., № 5700 від 24.10.2017р. (а.с.62, 65, 68, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 96, 110, 111).

Заборгованість відповідача перед позивачем за товар становила 51060,52 грн., що підтверджено двостороннє підписаним актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2017р. (а.с.114).

Після підписання акту звірки відповідач сплатив позивачу 3000,00 грн., у тому числі 2000,00 грн. за платіжним дорученням № 166 від 07.03.2018р. (в призначення платежу: оплата боргу за сантехдеталі по акту звірки від 31.12.2017 у т.ч. ПДВ 20% -333,33грн.) та 1000,00 грн. за платіжним дорученням № 298 від 26.04.2018р. (в призначення платежу: оплата боргу за сантехдеталі по акту звірки від 25.04.2018 у т.ч. ПДВ 20% -166,67грн.) (а.с.110, 111).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 48060,52,00 грн.

Позивач у позові зазначає про те, що платежі на загальну суму 3000,00 грн., що надійшли за платіжним дорученням № 166 від 07.03.2018р. та за платіжним дорученням № 298 від 26.04.2018р. (а.с.110, 111), він на підставі ст.534 ЦК України зарахував на погашення пені. Тому, на думку позивача, сума основного боргу становить 51060,52 грн.

Проте суд не може погодитися з таким зарахуванням, оскільки відповідач у вказаних платіжних дорученнях чітко зазначив призначення платежу - оплата проводиться саме за сантехдеталі (а.с.110, 111).

У листі від 06.04.2018р. про сплату заборгованості позивач підтвердив зарахування сплачених коштів за платіжним дорученням № 166 від 07.03.2018р. на погашення боргу за отриманий товар (а.с.115).

Отже, позивач безпідставно провів односторонню зміну призначення платежу.

Рахунки на оплату пені позивач відповідачу не виставляв, правомірність нарахування пені на дату платежів судовим рішенням не була підтверджена.

Отже, вказані кошти слід зарахувати на погашення основного боргу.

З огляду на викладене сума основного боргу становить 48060,52 грн.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач у відзиві наявність основного боргу не заперечує; доказів його оплати не надав.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 48060,52 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За умовами 8.3. Договору визначено, що у разі несплати вартості Товару покупцем у строк, установлений в п. 7.2. цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 5 % від вартості поставлених товарів.

Позивачем нараховано пеню в сумі 7960,19 грн., з якої заявлено до стягнення 4960,19 грн. пені за період 26.10.2017-22.12.2017р. (поетапно); (а.с.50). при цьому розмір пені позивач визначив виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідач у відзиві заперечує щодо такого розміру, посилаючись на те, що це суперечить умовам договору, оскільки в п. 8.3. договору передбачено сплату пені в розмірі 5% від вартості поставлених товарів; нарахована позивачем пеня перевищує дану суму.

Суд погоджується з даними твердженнями відповідача з таких підстав.

За ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

В ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вказано, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, обмеження розміру пені, встановлені даним Законом, застосовуються лише якщо визначений у договорі розмір пені перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України за спірний період. Положення цього Закону не є самостійною підставою для застосування пені.

Умовами договору не передбачено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Натомість, в п. 8.3. договору передбачено сплату пені в розмірі 5% від вартості поставлених товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

При визначенні періоду нарахування пені позивачем також не враховано:

- положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

- позивачем не враховано часткове погашення боргу за платіжним дорученням № 166 від 07.03.2018р. на суму 2000,00 грн. та за платіжним дорученням № 298 від 26.04.2018р. на суму 1000,00 грн.

Після проведення перевірки нарахування пені, суд встановив, що сума пені, визначена згідно умов п.8.3.договору становить 2403,03 грн. (з розрахунку 48060,52 грн. боргу х 5 % = 2403,03 грн.).

Зазначена сума не перевищує суму пені, визначену позивачем за правилами вказаного Закону (розрахунок суду - в матеріалах справи).

Позовні вимоги в частині стягнення 2403,03 грн. пені є правомірними та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги про стягнення пені слід відхилити як безпідставні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми за період 26.10.2017р. - 22.12.2017р. (поетапно) позивачем нараховано 3013,95 грн. інфляційних та 1044,68 грн. - 3% річних (а.с.50).

Проте, при обчисленні позивачем не враховано часткове погашення боргу за платіжним дорученням № 166 від 07.03.2018р. на суму 2000,00 грн. та за платіжним дорученням № 298 від 26.04.2018р. на суму 1000,00 грн.

Після перевірки правильності розрахунку судом встановлено, що сума інфляційних за визначені позивачем періоди становить 2932,21 грн. (розрахунок - в матеріалах справи). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими. Вимоги про стягнення 81,74 грн. інфляційних слід відхилити як безпідставні.

Після перевірки правильності розрахунку судом встановлено, що сума 3% річних за визначені позивачем періоди становить 1013,31 грн. (розрахунок - в матеріалах справи). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими. Вимоги про стягнення 31,37 грн. річних слід відхилити, як безпідставні.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 1762,00 грн. та 1588,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1762,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 25.07.2018. № 2877 (а.с.11).

Дані витрати покладаютсья на відповідача пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

В ч. 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надані такі докази:

- копію свідоцтва від 03.07.2018р. про право на зайняття Пащенко В. В. адвокатською діяльністю (а.с.44);

- копію договору № 2 від 09.07.2017р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом Пащенко В. В., за умовами якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання клієнту правової допомоги в інтересах клієнта а обсязі та на умовах, передбачених даним Договором а клієнт зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а у випадку необхідності - фактичні витрати, пов'язані з виконанням Договору (а.с.116);

- акт приймання надання послуг від 25.07.2018р. яким позивач підтвердив факт надання адвокатом Пащенко В.В. адвокатських послуг на суму 1588,00 грн. (а.с.118);

- платіжне доручення № 2840 від 09.07.2018р., за яким позивач сплатив адвокату Пащенко В.В. 530,00 грн. за адвокатські послуги згідно рахунку № 09/07 від 09.07.2018р.; платіжне доручення № 2864 від 19.07.2018р. на суму 1058,00 грн. за адвокатські послуги згідно рахунку № 18/07 від 18.07.2018р (а.с.119-120).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 1588,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 та п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України вказані судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд роз'яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Архікад-С" (вул. Європейська буд. 66, м. Полтава, 36000; ідентифікаційний код 37439685) на користь Фізичної особи - підприємця Гененко Станіслава Анатолійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 48060грн. 52 коп. - основного боргу, 2403грн. 03 коп. - пені, 2932грн. 21 коп. - інфляційних, 1013грн. 31 коп. - 3% річних, 1596грн. 37 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору, 1438грн. 73 коп. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 11.10.2018р.

Суддя Т. М. Безрук