УХВАЛА

м. Київ

17.10.2018Справа № 910/2798/18

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» про відстрочення виконання рішення від 25.05.2018р. Господарського суду міста Києва по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО»

про стягнення 263 321,13 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мацко М.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» про стягнення основного боргу в сумі 195 800 грн., пені в розмірі 44 175,70 грн., 3% річних в сумі 5037,16 грн., інфляційних втрат в розмірі 18 308,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором №02/02-2017 від 02.02.2017р. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в частині повернення грошових коштів позикодавцю у строки, що встановлені правочином.

В судовому засіданні 25.05.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, згідно з яким позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ» основний борг в сумі 195 800 грн., пеню в розмірі 25357,44 грн., 3% річних в сумі 5037,16 грн., інфляційні втрати в розмірі 18308,27 грн. та судовий збір в сумі 3667,56 грн.

25.06.2018р. судом прийнято додаткове рішення по справі, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 68 108,84 грн.

26.09.2018р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» про відстрочення виконання рішення від 25.05.2018р. Господарського суду міста Києва по справі.

В обґрунтування означеної заяви відповідач посилався на наявність значної кредиторської заборгованості перед іншими контрагентами, що підтверджується відповідними судовими рішеннями. До того ж, вказаним учасником судового процесу наголошено на наявності дебіторської заборгованості, що виникла за договорами як з резидентами України та і за зовнішньоекономічними контрактами. Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на наявність достатніх підстав для відстрочення виконання рішення від 25.05.2018р. Господарського суду міста Києва по справі на один календарний рік.

Ухвалою від 09.10.2018р. розгляд заяви призначено на 17.10.2018р.

17.10.2018р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ» про закриття провадження з розгляду заяви, з огляду на те, що позивачем заяви про відстрочення, як про те вказано в ухвалі суду від 09.10.2018р., не подавалось.

Вказана заява була розглянута та відхилена судом, з огляду на те, що в ухвалі від 09.10.2018р. судом було допущено технічну помилку та вказано заявником замість Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» Товариство з обмеженою відповідальністю «Тартак ТТ». Означена описка була виправлена судом ухвалою від 17.10.2018р.

Одночасно, судом було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду заяв, з урахуванням того, що ч.2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України передбачено десятиденний строк для розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Представником відповідача у судовому засіданні 17.10.2018р. було підтримано заяву про відстрочення виконання судового рішення по справі.

Представник позивача у судове засідання 17.10.2018р. не з'явився, проте, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні 17.10.2018р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» про відстрочення виконання рішення від 25.05.2018р. Господарського суду міста Києва, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

За приписами ч.1 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Під відстроченням слід розуміти відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Частинами 3-5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Проте, за висновками суду, обставини, якими відповідачем обґрунтованості наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення, не є достатніми та не є беззаперечним свідченням ускладнень чи неможливості виконання судового рішення по справі.

Зокрема, заявником не було надано суду належних та допустимих у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» грошових коштів, в сумі достатній для погашення заборгованості перед позивачем.

Наявність кредиторської та дебіторської заборгованості, навпаки, вказує на здійснення відповідачем певної господарської діяльності. До того ж, належних доказів вчинення відповідачем всіх необхідних та достатніх дій для повернення дебіторської заборгованості заявником суду не представлено.

При цьому, судом прийнято до уваги, що судовим рішенням по справі було встановлено, що фактично грошове зобов'язання відповідача перед позивачем повинно було бути виконано більш ніж як за рік до ухвалення рішення, а отже, у даному випадку відстрочення виконання судового рішення може призвести до порушення балансу інтересів всіх учасників судового процесу та порушення прав позивача, як стягувача.

В контексті означеного суд зауважує, що відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/2798/18, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» є такою, що позбавлена належного доказового обґрунтування, а отже, підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» не позбавлено права та можливості повторно звернутися до господарського суду з клопотанням про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення саме у разі виникнення обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим, з наданням належних доказів існування вказаних виняткових обставин.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕНТО» про відстрочення виконання рішення від 25.05.2018р. Господарського суду міста Києва по справі №910/2798/18.

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст складено та підписано 17.10.2018р.

Суддя Спичак О.М.