РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2018Справа № 910/9761/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс"

про стягнення 3 034,80 грн.

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Далі - позивач, Залізниця) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 3 034,80 грн плати за користування вагонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2018 під час здійснення перевезення вантажу на підставі укладеного між сторонами договору №7189-Є/900ЦТЛ-2017 від 01.08.2017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, відбулась затримка вагонів №95621207, №95614749, №95615241, №95614632 та №95618633, про що складено акти №168 від 03.02.2018 та №181 від 05.02.2018. За твердженнями позивача, затримка вагонів відбулась з причин, які залежать від вантажовласника, тому плата за користування вагонами підлягає стягненню саме з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Сторони належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі. Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 690, № 681 та №673. копії ухвали суду про відкриття провадження у справі були отримані уповноваженими представниками сторін 01.08.2018.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018, не подав до суду відзиву на позов, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв'язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

У частині восьмій статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2017 між Залізницею (перевізником за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (замовником за договором) було укладено Договір № 7189-Є/900ЦТЛ-2017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору його предметом є надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги.

За цим договором перевізник зобов'язується доставити прийнятий до перевезення вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов'язані з цим перевезенням (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.3.1. договору встановлено, що замовник зобов'язаний пред'являти перевізнику у визначені правилами перевезення вантажів терміни плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (відвантаження) вантажів, що відправляються ними або прибувають на його адресу.

Передача замовлень на перевезення вантажовідправниками та їх узгодження перевізником здійснюється через автоматизовану систему "МЕСПЛАН" з накладанням електронного цифрового підпису (далі-ЕЦП). У вказаному випадку замовлення у паперовому вигляді не надається.

Також пунктом 2.3.3. договору встановлено, що замовник зобов'язується сплачувати перевізнику за послуги, пов'язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги, відповідно до розділу 4 цього договору та додатків до нього.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2017 (пункт 10.6 договору).

Позивач у своєму позові зазначає, що оскільки по станції Збараж у відповідача немає власної під'їзної колії, подача вагонів-зерновозів для завантаження здійснювалась на під'їзну колію Товариства з обмеженою відповідальністю "Збаразький комбінат хлібопродуктів" згідно з поданою представником відповідача - Годованим С.В. (що діяв на підставі доручення № 13 від 02.01.2018) заявкою(угодою).

На підставі даної заявки (угоди) розрахунки за подачу-збирання вагонів, маневрову роботу, користування вагонами повинні проводитися відповідно до умов договору про подачу та забирання вагонів № Л/ДН-2/13/1361/м/п від 01.09.2013.

Позивач вказує, що 03.02.2018 на адресу відповідача на станцію Збараж прибули по накладній № 36256766 власні вагони: № 95659660, № 95659611, № 95615266, № 95621207, № 95614749, № 95615241, № 95614632, № 95618633.

У зв'язку із зайнятістю вантажних фронтів зазначені вище вагони були затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта починаючи з 01 год. 10 хв. 03 лютого 2018 року, про що складено відповідний акт.

Факт затримки вагонів зафіксовано актами загальної форми відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженим наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 № 113 (далі - Правила) на віднесення на відповідальність вантажовласника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс", та які підписані повноважними працівниками без зауважень.

Згідно з пам'яткою про подавання вагонів № 71 вагони № 95615266, № 95659611, № 95659660 подані на під'їзду колію Товариства з обмеженою відповідальністю "Збаразький комбінат хлібопродуктів" 03.02.2018 о 18 год. 40 хв., а повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами отримано залізницею о 10 год. 30 хв. 04.02.2018.

Відповідно до пам'ятки про подавання вагонів №75 вагони № 95621207, № 95614749, № 95615241, № 95614632, № 95618633 подані на під'їзду колію Товариства з обмеженою відповідальністю "Збаразький комбінат хлібопродуктів" 05.02.2018 о 08 год. 45 хв., а повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами отримано залізницею о 20 год. 10 хв. 05.02.2018.

На виконання вимог наказу Міністерства інфраструктури України від 20.10.2017 № 357 та п. 3,4 Правил станцією Збараж було складено відомість № 07020031 плати за користування вагонами № 95621207, № 95614749, № 95615241, №95614632, №95618633, однак представник відповідача не погодився із зазначеними нарахуваннями та підписав дану відомість із зауваженням.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку 28.03.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 6/03-ДНЮ.

Відповідач у своїй відповіді на претензію № 26-07/924 від 02.05.2018 зазначив, що частково затримка відбулася з вини залізниці, проте працівниками станції Збараж не складалися акти загальної форми на відповідальність залізниці. Також, у відповіді на претензію відповідач зазначив, що загальний час затримки вагонів з вини залізниці складає 23 години 05 хвилин за затримку трьох вагоні та 33 год 45 хв за затримку двох вагонів, а тому відповідач погоджується відшкодувати позивачу 280,85 грн без урахування ПДВ, проте, позивач вважає, що така позиція суперечить фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Статтею 79 ГПК України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що по накладній № 36256766 прибули вагони № 95659660, № 95659611, № 95615266, № 95621207, № 95614749, № 95615241, №95614632, №95618633.

Факт затримки зафіксовано актами загальної форми на віднесення на відповідальність відповідача, а саме: актом № 168 від 03.02.2018 засвідчено початок затримки вагонів № 95621207, № 95614749, № 95615241, №95614632, №95618633 - 03 лютого 2018 01 год 10 хв, а актом № 181 від 05.02.2018 - закінчення затримки зазначених вагонів - 05 лютого 2018 о 08 год 45 хв.

Суд вказує, що належним чином завірені копії зазначених вище актів наявні в матеріалах справи та відповідно підписані повноважним представником відповідача - Годованим С. В., що діяв на підставі довіреності № 13 від 02.01.2018.

За весь час затримки з вини вантажовласника було нарахована плата за користування вагонами за відомістю форми ГУ-46 № 07020031 в сумі 2 529,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 307 Господарського Кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного Кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, з подальшими змінами (далі - Статут), взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статтею 46 Статуту встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

За приписами статті 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до ст.ст. 119, 125 Статуту залізниць України, п.п. 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12 Правил користування вагонами, затверджених наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, Розділу V Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Мінтрансу № 551 від 15.11.1996.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20.10.2017 № 357 (зареєстрованого в Мінінстерстві юстиції України 26.10.2017 за № 1314/31182 коефіцієнт, що застосовується до плати за користування становить 2,647.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а та Актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Правилами користування вагонами встановлено порядок і умови обліку вагонів, які були затриманими на підходах до станції призначення.

Відповідно до пунктів 6, 8 Правил усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як вбачається з матеріалів справи, станцією затримки Збараж були оформлені відповідні документи, в тому числі акти про затримку вагонів форми ГУ-23 № 168 від 03.02.2018 та № 181 від 05.02.2018 на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції відповідно до Тарифного керівництва № 1 (затверджене наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356) розрахована плата за користування спірними вагонами за відомістю форми ГУ-46 № 07020031 в сумі 2 529,00 грн (без урахування 505,80 грн ПДВ).

Суд також зазначає, що зазначена вище відомість № 07020031 була підписана представником відповідача із застереженням такого змісту: "З нарахуваннями не згідний, так як вагони певний період часу простоювали з вини залізниці (відсутність маневреного локомотива)".

Однак таке заперечення представника відповідача не відповідає фактичним обставинам справи оскільки як вбачається із пам'яток про подавання вагонів № 67, № 68, № 69, № 70, № 73, № 74, № 71 та № 75 (форма ГУ-45) та забирання вагонів № 65, № 66, № 67, № 68, № 70, № 73, № 69, № 72, що маневрений локомотив щодня, в тому числі в період затримки, працював на станції Збараж.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не спростував заявлених позовних вимог та не надав суду жодних доказів, з яких вбачалося б, що затримка вагонів відбулася з вини позивача, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нарахувано відповідачу плати за користування вагонами.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" про стягнення 3 034,80 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвагонтранс" (01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 18, корпус Ж; ідентифікаційний код 35617553) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) плату за користування вагонами в розмірі 3 034,80 грн (три тисячі тридцять чотири гивні 80 копійок) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ