КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Справа№ 911/5358/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 26.09.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" на рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 (повний текст складено 06.07.2018)

у справі №911/5358/14 (суддя - Янюк О.С.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс"

до приватного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд груп стиль"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

2) Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області

за участю Прокуратури Київської області

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз" про стягнення та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.01.2018 позивач просив стягнути з відповідача 81 949 556, 99 грн. - основного боргу, 105 629 590,86 грн. - інфляційних втрат та 10 392 177,65 грн. - 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст.525, 625, 690, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст.193, 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та вказує на порушення відповідачем умов договору про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012, в частині оплати за поставлений товар.

Рішенням суду від 12.02.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017, позов задоволено повністю. Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 зазначені рішення судів були скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Так, під час нового розгляду справи, рішенням господарського суду Київської області від 18.06.2018 у справі №911/5358/14 у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено суду фактичної наявності у нього товару, який останній зобов'язувався поставити на виконання умов Договору про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012, то, у свою чергу, у відповідача не виникло зустрічного зобов'язання оплачувати такий товар, та нести відповідальність за його невиконання у порядку ст.625 ЦК України. Зокрема, суд вказав, що позивачем не надано доказів у розумінні ст.ст.76-79 ГПК України (первинна документація щодо митного оформлення, перевезення тощо), які б підтверджував придбання товару ТОВ «Трейд груп стиль» у виробника MJB International LTD (м. Дубаї, Обєднані Арабські Емірати).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 у справі №911/5358/14 в та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що судом надано невірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, безпідставно відхилено докази позивача, які беззаперечно підтверджують факт поставки товару відповідачу і наявність заборгованості відповідача за отриманий ним товар. На думку позивача, до предмету доказування у даній справ не належить встановлення всього ланцюга придбання товару, який був предметом поставки за договором між позивачем та відповідачем, а також перевірка всіх контрагентів позивача, які були задіяні у виготовленні цього товару. Тому ненадання суду документів, що підтверджують митне оформлення товарів, який було поставлено за договором, а також докази придбання цього товару ТОВ «Трейд Груп Стиль» у Компанії «MJB International» LTD, не може спростовувати доводи позивача про поставку ним цього товару відповідачу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" на рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 у справі №911/5358/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" на рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 у справі №911/5358/14, запропоновано учасникам справи до 05.09.2018 подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст.ст. 167, 263 ГПК України), завершено підготовчі дії у справі №911/5358/14, розгляд справи призначено на 12.09.2018.

05.09.2018 через канцелярію суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу.

06.09.2018 через канцелярію суду від публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Тищенко О.В. у відпустці за сімейними обставинами, судове засідання, призначене на 12.09.2018, не відбулося. Після виходу головуючого судді Тищенко О.В. з відпустки ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 розгляд справи призначено на 26.09.2018.

25.09.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив прокуратури Київської області.

25.09.2018 через канцелярію суду від позивача також надійшло клопотання про поновлення позивачу строку для подання доказів - заяв свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і долучення їх до матеріалів справи.

26.09.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні у зв'язку з необхідністю отримання інформації від Департаменту державної реєстрації та нотаріату, а також Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Своє клопотання позивач обгрунтував тим, що, оскільки в оскаржуваному рішенні Господарського суду Київської області від 18.06.2018 суд зазначив, що дата підписання Договору про закупівлю товару від 27.12.2012 р. № т15-155/ співпадає з датою припинення відповідача - ДК «Укртрансгаз» як юридичної особи шляхом її реорганізації в ПАТ «Укртрансгаз», а припинення юридичної особи є підставою припинення дії довіреностей від 12.12.2011 №6830 та 20.03.2012 №278. Тобто, суд відобразив вказану інформацію в своєму рішенні, однак висновків в цій частині не зробив. Проте, прокуратура в своєму відзиві посилається на вказану інформацію як таку, що має значення при вирішенні справи. В зв'язку з цим, позивач після отримання відзиву прокуратури подав в якості доказу у справі заяву ОСОБА_4, в якій відображено інформацію стосовно часу підписання Договору про закупівлю товару від 27.12.2012 р. № т15-155/. Крім цього, позивач направив адвокатські запити до реєстраційної служби з проханням повідомити точний час вчинення реєстраційної дії по припиненню ДК «Укртрансгаз» шляхом реорганізації. В зв'язку з неотриманням відповіді на вказані адвокатські запити станом на дату розгляду справи апеляційним судом, позивач просив оголосити перерву в судовому засіданні для отримання такої інформації.

Прокурор та представник відповідача проти вказаного клопотання заперечували, мотивуючи це тим, що інформація про час вчинення реєстраційних дій по ліквідації ДК «Укртрансгаз» не має значення при вирішенні даної справи, оскільки спірність Договору про закупівлю товару від 27.12.2012 р. № т15-155/ ні відповідачем, ні прокуратурою не оспорюється.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів відмовляє в його задоволенні, оскільки позивач не був позбавлений права зробити відповідні запити під час розгляду справи у суді першої інстанції.

До того ж, встановлення інформації щодо часу підписання договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 та часу внесення відповідного запису про дату державної реєстрації АТ «Укртрансгаз» як правонаступника ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на те, що жодна із сторін у даній справі не оспорює факт укладення договору, що також підтвердили представники відповідача і прокуратури в судовому засіданні 26.09.2018 р.

На переконання колегії суддів відкладення розгляду справи суттєво затягне розгляд справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Щодо заявленого позивачем клопотання про поновлення позивачу строку на подання до матеріалів справи в якості доказів заяви свідка ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстрованої в реєстрі за № 2370, а також заяви свідка ОСОБА_4 від 17.09.2018 р, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстрованої в реєстрі за № 2361, та долучення їх до матеріалів справи, суд вважає за можливе задовольнити його, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи причини пропуску строку для подання в якості доказу у справі заяви свідка ОСОБА_3, позивач зазначив, що не мав можливості раніше встановити місце проживання даної особи, і, відповідно, направити на його ім'я адвокатський запит.

Що стосується причин пропуску строку для подання в якості доказу у справі заяви свідка ОСОБА_4, позивач зазначив, що необхідність в поданні вказаної заяви свідка виникла лише після отримання відзиву прокуратури у даній справі, в якому остання посилається на доводи суду, відображені в оскаржуваному позивачем рішенні суду першої інстанції. При цьому суд першої інстанції в своєму рішенні виклав лише певні обставини щодо моменту укладення договору про закупівлю товару від 27.12.2012 р. № т15-155/ та моменту вчинення реєстраційних дій по ліквідації відповідача, в той час, як прокуратура в своєму відзиві послалася на вказані обставини, які мають значення при прийнятті рішення у даній справі.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням того, що причини, з яких позивач не подав вказані докази, не залежали від нього, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про поважність причин пропуску для подання доказів та вважає за необхідне продовжити позивачу строк на подачу вказаних доказів та долучити до матеріалів справи докази, подані позивачем за клопотанням від 25.09.2018, а саме: заяву свідка ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстровану в реєстрі за № 2370, а також заяву свідка ОСОБА_4 від 17.09.2018, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстровану в реєстрі за № 2361.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, подану апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 у справі №911/5358/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представники відповідача, прокуратури у судовому засіданні від 26.09.2018 також надали суду свої пояснення по справі в яких заперечили проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в її задоволені, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники ТОВ "Трейд груп стиль", ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Києво-Святошинської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області у судове засідання суду апеляційної інстанції 26.09.2018 не з'явилися, про час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, треті особи, що не з'явилися, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь представників учасників справи у судовому засіданні 26.09.2018 року, судом обов'язковою не визнавалась. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга з наведених в ній підстав підлягає задоволенню. Рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 по справі № 911/5358/14 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 27.12.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" (постачальник), в особі директора ОСОБА_4, та дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі заступника директора з капітального будівництва та матеріально-технічного забезпечення філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» (покупець) ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності від 20.03.2012 (на сьогодні ПрАТ "Укртрансгаз" в особі Філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз"), укладено договір про закупівлю товару №т15-155/, за умовами якого позивач зобов'язався з моменту підписання цього договору до 31.12.2013 поставити і передати відповідачу товари (вузли до турбін, код згідно ДК 016-97-29.11.3 (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типів ГТК-25І (лот №2), зазначені в специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами специфікації.

Згідно з п. 1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про здійснення державних закупівель", сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору, при цьому відповідач має право вимагати від позивача документального підтвердження наявності обставин, які передбачають внесення змін до договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна цього договору становить 152 597 540,99 грн., у тому числі податок на додану вартість - 25 432 923,50 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 3.3 договору ціна за одиницю товару зазначена в специфікації.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем фактичної поставленої партії товарів після пред'явлення позивачем рахунку на оплату товару (далі - рахунок) протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару за видатковою накладною. На вимогу позивача, відповідач може здійснити попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі не більше 30 відсотків від суми цього договору. Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар - є дата передачі товару позивачем уповноваженій особі відповідача. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Відповідно до п. 4.2 договору до рахунка на кожну партію товару додаються: видаткова та товарно-транспортна (форма № 1ТН) накладні на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару) виробника; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України; монтажна та експлуатаційна документація українською або російською мовою.

Згідно з п. 5.1 договору термін поставки товарів: партіями в період зазначений в пункті 1.1 розділу І цього договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання відповідачем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару (надалі - рознарядка).

Пунктом 5.2 договору передбачено місце поставки товарів: на базисних умовах DDP (м. Боярка, вул. Маяковського, 49, центральний склад ВРТП "Укргазенергосервіс"). Правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 6.1.1 договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2013, а частині гарантійних зобов'язань та розрахунків - до повного виконання.

Відповідно до п. 11.4 договору всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Специфікацією, що є додатком №1 до договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012, сторони визначили найменування, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну суму товару, яка становить 152 597 540,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно п. 5.1 договору було надано позивачу рознарядку №145/15 від 25.01.2013 на поставку товару, передбаченого договором та специфікацією.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 31 083 709,99грн., згідно з накладною № 3 від 14.05.2013 та товарно-транспортними накладними №001027 від 13.05.2013, № 001028 від 13.05.2013, № 001029 від 13.05.2013, № 001030 від 13.05.2013, а відповідач на підставі довіреності №58 від 14.05.2013 вказаний товар отримав. Крім того, позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 3 від 14.05.2013 на суму 31 083 709, 99 грн. для оплати поставленого товару.

Додатковою угодою №1 від 16.12.2013 до договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012, у зв'язку зі зміною роботи газотранспортної системи, що призвело до зменшення обсягів ремонтів ГПА в 2013 році, що в свою чергу зменшило потребу в кількості запасних частин до ГПА, що планувалось закупити за договором в 2013 році, відповідач вимушений був просити позивача про призупинення поставки запасних частин до ГПА за договором, що документально підтверджується листами від 02.08.2013 № 1278/14, від 14.08.2013 № 1332/14, від 10.09.2013 № 1445/14, від 01.10.2013 № 1587/01 та у зв'язку з тим, що позивач, виконуючи свої зобов'язання щодо поставки запасних частин до ГПА за договором, профінансував виготовлення цих запасних частин до ГПА і які були розмитнені та знаходяться на території України, що документально підтверджується листами від 02.08.2013 № 357/02/08-1, від 03.08.2013 № 357/03/08-1, від 10.09.2013 № 357/10/09-1 та від 01.10.2013 № 357/01/10-1, а також у зв'язку з затримкою фінансування витрат відповідача, що призвело до затримки оплати за поставлені позивачем за договором товари на суму 66 407 701,99 грн. і керуючись положеннями ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (зі змінами та доповненнями), ст. 188 ГКУ, ст. 651 ЦКУ, п. 11.4 розділу XI договору та враховуючи пропозицію позивача, викладену в листі від 06.12.2013 №357/06/12-1 про продовження до 31.12.2014 строку дії договору та терміну поставки товару за договором, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору та виконання зобов'язань щодо передачі товару до 31.12.2014 та внесли наступні зміни до договору: в п. 1.1 договору слова і цифри "до 31 грудня 2013 року" замінити словами і цифрами "до 31 грудня 2014 року"; в п. 10.1 договору слова і цифри "діє до 31 рудня 2013 року" замінити словами і цифрами "діє до 31 грудня 2014 року"; решта умов договору залишаються незмінними і обов'язковими до виконання сторонами.

В подальшому, у зв'язку з відмовою відповідача від прийняття залишку товару згідно наданої ним рознарядки, який вже був замовлений та профінансований позивачем, останній звернувся до господарського суду з позовом про зобов'язання відповідача прийняти товар.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 10.12.2013 у справі № 911/3900/13 зобов'язано публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" прийняти від товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" на виконання умов про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 та згідно рознарядки №145/15 від 25.01.2013 товар на загальну суму 121 513 831,00 грн., а саме: діафрагма з пальцями опорними (1 к-т = 6 шт. пальців, креслення GE138C9199G006) у кількості 3 шт. (сума з ПДВ - 55049976,00 грн.); екрани внутрішні, комплект у кількості 3 шт. (сума з ПДВ - 26181000,00 грн.); екрани зовнішні, комплект у кількості 3 шт. (сума з ПДВ - 24741000,00 грн.) вихлопний корпус з тришаровою ізоляцією та ущільнюючим компенсатором задньої панелі у кількості 1 шт. (сума з ПДВ - 7870000,00 грн.); перехідний дифузор вихлопного тракту з ізоляцією у кількості 1 шт. (сума з ПДВ - 3935925,00 грн.); комплект касет шумоглушіння з ізоляцією у кількості 1 шт. (сума з ПДВ - 3735930,00). Вказане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

На час врегулювання спору щодо приймання відповідачем товару, його було передано позивачем на зберігання відповідачу згідно договору зберігання майна від 05.08.2013 № х14-32/, копія якого міститься в матеріалах справи, а після набрання законної сили рішенням господарського суду Київської області від 10.12.2013 у справі № 911/3900/13 було повернуто відповідачем зі зберігання і передано позивачем відповідачу у власність згідно з договором від 27.12.2012 № т15-155/.

Так, згідно з Актом прийому-передачі від 05.08.2013 та товарно-транспортною накладною від 02.08.2013 № 001037 позивачем передано, а відповідачем прийнято на зберігання товар в кількості 3-х одиниць: діафрагма з пальцями опорними, ГТК-25І (GE818E0712G001) - 1 шт. вартістю 18 349 992,00 грн. з ПДВ; екрани внутрішні ГТК-25І (GE127D8311P001) - 1 к-т вартістю 8 727 000,00 грн. з ПДВ; екрани зовнішні ГТК-25І (GE113D2076P002) - 1 к-т вартістю 8 247 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з Актом прийому-передачі від 02.12.2013 товар на загальну суму 35 323 992,00 грн. був повернутий відповідачем зі зберігання, після чого переданий позивачем у власність відповідача на виконання умов договору від 27.12.2012 № т15-155/ згідно з накладною від 02.12.2013 № 1, а відповідачем отриманий вказаний товар на підставі довіреності № 115 від 02.12.2013. Для оплати вказаного товару позивачем виставлено відповідачу рахунок № 1 від 02.12.2013 р. на суму 35 323 992,00 грн.

Згідно з Актом прийому-передачі від 05.12.2013 і товарно-транспортними накладними від 03.12.2013 р. № 001040 та від 03.12.2013 № 001041 позивачем передано, а відповідачем прийнято на зберігання товар, в кількості 3-х одиниць: вихлопний корпус з тришаровою ізоляцією та ущільнюючим компенсатором задньої панелі SMO067903 - 1 к-т вартістю 7 870 000,00 грн. з ПДВ; перехідний дифузор вихлопного тракту з ізоляцією SMO2059763 - 1 к-т вартістю 3 935 925,00 грн. з ПДВ; комплект касет шумоглушіння з ізоляцією SMO2072520 - 1 к-т вартістю 3 735 930,00 грн. з ПДВ.

Згідно з Актом прийому-передачі від 26.12.2013 вказаний товар на загальну суму 15 541 855,00 грн. був повернутий відповідачем зі зберігання, після чого переданий позивачем у власність відповідача на виконання умов договору від 27.12.2012 № т15-155/ згідно з накладною від 26.12.2013 № 2, а відповідачем отриманий вказаний товар на підставі довіреності № 140 від 26.12.2013. Для оплати вказаного товару позивачем виставлено відповідачу рахунок № 2 від 26.12.2013 на суму 15 541 855,00 грн.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що за період дії договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 81 949 556,99 грн.

Посилаючись на те, що відповідач за отриманий товар не розрахувався, позивач звернувся з даним позовом до суду.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, зазначених в постанові від 03.10.2017, якою скасовані рішення суду попередніх інстанцій, а справу передано на новий розгляд, судом першої інстанції були дослідженні повноваження осіб, які підписали договір про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012.

Так, із змісту договору вбачається, що від імені ТОВ «Турболінкс» договір підписаний директором ОСОБА_4, від імені дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» - заступником директора з капітального будівництва та матеріально-технічного забезпечення філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» ОСОБА_6

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.12.2012 (дата підписання договору), керівником та підписантом ТОВ «Турболінкс» з 01.06.2010 значиться ОСОБА_4, керівником філії - ОСОБА_7.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У свою чергу, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.3 ст.244 ЦК України).

Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті (ч.2 ст.245 ЦК України).

Так, 20.03.2012 ОСОБА_7 була видана довіреність на заступника директора з капітального будівництва та матеріально-технічного забезпечення філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» ОСОБА_6, відповідно до якої останньому надається право, зокрема, від імені ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» вчиняти правочини, укладати та підписувати договори (в тому числі, але не виключно господарські, договори купівлі-продажу, міни, підряду, страхування, перевезення, про надання послуг, найму (оренди) рухомого та нерухомого майна, договори доручення, договори іпотеки, застави, попередній договори, договори щодо забезпечення електричною енергією тощо). Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам і дійсна до 31.12.2012. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бишевцем Р.В. та зареєстрована в Реєстрі за № 278, який в свою чергу, встановив особу ОСОБА_7 та перевірив його повноваження.

Крім цього, на підставі інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису судом встановлено, що ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та Філія «ВРТП «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» як відокремлений підрозділ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» за рішенням засновників 27.12.2012 були припинені.

Водночас, 27.12.2012 внесено відповідний запис про дату державної реєстрації АТ «Укртрансгаз» як правонаступника ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та 28.12.2012 внесено відповідний запис про створення відокремленого підрозділу - Філію «ВРТП «Укргазенергосервіс» АТ «Укртрансгаз» (т.8 а.с.134-144,147-149).

Відповідно до ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності, припинення юридичної особи, яка видала довіреність; припинення юридичної особи, якій видана довіреність.

При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку, що у зв'язку з тим, що встановити, яка дія відбулась раніше - підписання чи припинення, - у суду немає можливості, а тому не має підстав вважати, що на момент підписання договору довіреність від 20.03.2012 була припинена, та у свою чергу, не має підстав вважати, що договір укладений із порушеннями ст.203 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем було подано суду в якості доказу заяву свідка ОСОБА_4 від 17.09.2018, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстровану в реєстрі за № 2361, згідно з якою ОСОБА_4 засвідчила, що в період з 2010 року й до сьогоднішнього дня була незмінним директором ТОВ «Турболінкс». У період з 2012-2013 роки між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Турболінкс» було підписано ряд договорів, в тому числі, 27.12.2012 - договір про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012. Крім цього, ОСОБА_4 в своїй заяві зазначила, що зазначений вище договір, як і всі інші, підписувався уповноваженими особами сторін та скріплювався печатками безпосередньо в Філії «ВРТП «Укргазенергосервіс» за адресою: м. Боярка, вул. Маяковського, 49 на другому поверсі будівлі в договірному відділі у першій половині дня до 13.00 год.

Також, позивачем 26.09.2018 через канцелярію суду подано клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні в зв'язку з необхідністю отримання додаткових доказів для встановлення точного часу вчинення реєстраційних дій по ліквідації ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації.

Однак, як зазначалось вище, колегія суддів дійшла до висновку, що встановлення інформації щодо часу підписання договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 та часу внесення відповідного запису про дату державної реєстрації АТ «Укртрансгаз» як правонаступника ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на те, що жодна із сторін у даній справі не оспорює факт укладення договору, що також підтвердили представники відповідача і прокуратури в судовому засіданні 26.09.2018 р.

За таких обставин, судова колегія вважає, що подана заява свідка ОСОБА_4 не має значення для вирішення даного спору по суті, а тому не приймається в якості доказу щодо обставин справи, які підлягають доказуванню в рамках даної справи.

Колегія суддів зазначає, що предметом дослідження у даній справі є факт поставки позивачем товару відповідачу за договором про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 та факт наявності заборгованості, про стягнення якої позивач заявив вимоги.

Разом з тим колегія суддів апеляційного господарського суду приймає як доказ у даній справі заяву свідка ОСОБА_3 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рисс М.О. і зареєстрованої в реєстрі за № 2370.

Так, у вказаній заяві ОСОБА_3 повідомив, що в період з 1997 р. по 2015 роки перебував в трудових відносинах з ПАТ «Укртрансгаз», яке є правонаступником ДК «Укртрансгаз», з 19.05.2009 був переведений на Філію «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз» на посаду першого заступника директора - головного інженера, з 12.03.2012 - переведений на посаду головного інженера Філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз», 10.04.2015 був звільнений з посади за власним бажанням, 27.04.2015 - прийнятий на посаду головного інженера ВРТП «Укргазенергосервіс», 30.12.2015 - звільнений з посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

В 2012 та 2013 роках ПАТ «Укртрансгаз» уповноважило його представляти інтереси ПАТ «Укртрансгаз» на підставі виданих ним довіреностей, а саме: довіреності від 28.12.2012 № 2-39 та довіреності від 01.02.2013.

27.12.2012 між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Турболінкс» було укладено договір про закупівлю товару за державні кошти від 27.12.2012 № т15-155/.

На виконання цього Договору ТОВ «Турболінкс» поставляло на Філію «ВРТП «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз» запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типу ГТК-25І (вузли до турбін) виробництва MJB International Ltd, м.Дубаї, Об'єднані Арабські Емірати.

ОСОБА_3 вказав, що товар за договором поставлявся декількома партіями відповідно до поданих ДК «Укртрансгаз» рознарядок. Поставка кожної партії товару здійснювалася безпосередньо на Філію «ВРТП «Укргазенергосервіс» за адресою: м. Боярка, вул. Маяковського, 49.

Фактичне приймання товару зі сторони ДК «Укртрансгаз» здійснювалося уповноваженими особами, які діяли на підставі виданих ДК «Укртрансгаз» довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей установленої форми і посвідчували таке прийняття підписанням накладних, зокрема, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Перевірка відповідності поставленого товару по кількості та якості здійснювалася комісією, яка формувалася з числа працівників Філії «ВРТП «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз», які складали відповідні акти по кожній поставці і підписували його. Ці акти також затверджувалися Заступником директора Філії «Укргазенергосервіс» ОСОБА_6 і погоджувалися ОСОБА_3 Зокрема, ОСОБА_3 погоджувались акти приймання продукції по кількості та якості від 15.05.2013 від 02.12.2013 та від 26.12.2013 укладені в рамках договору про закупівлю товару від 27.12.2012 № т15-155/.

ОСОБА_3 повідомив, що після прийняття товару товарно-матеріальні цінності розміщувалися на складі Філії «ВРТП «Укргазенергосервіс» ДК «Укртрансгаз».

Надходження на склад АТ «Укртрансгаз» товарно-матеріальних цінностей відбувається на підставі видаткових накладних, отриманих від фірм - постачальників. Для обліку товарно-матеріальних цінностей, які надійшли на склад, застосовувалася прибуткова накладна форми № М-4. Також, у відповідності до наказу Міністерства статистики України від 21.06.1996 № 193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», для документального обліку руху матеріалів на складі за кожним сортом, видом та розміром складається картка складського обліку матеріалів (форма № М-12), яка заповнюється на кожний номенклатурний номер матеріалу і ведеться матеріально відповідальною особою (комірником, зав.складом). Записи у картці виконували на підставі первинних прибутково-видаткових документів у день, коли відбувалася операція.

Відповідно до затверджених програм ремонтів та технічного обслуговування товарно-матеріальних цінностей по накладних на внутрішнє переміщення передають на управління, які в подальшому використовують ТМЦ при ремонті на об'єктах АТ «Укртрансгаз» (УМГ «Черкаситрансгаз», УМГ «Харківтрансгаз», УМГ «Прикарпаттрансгаз», УМГ «Київтрансгаз»), що також оформлялося актами виконаних робіт.

Пунктом 7 наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань» передбачено обов'язкове проведення інвентаризації перед складанням річної фінансової звітності. Згідно з п.4.1 розділу III цього Положення результати інвентаризації ТМЦ заносяться в інвентарні описи. У них ТМЦ відображаються за найменуваннями із зазначенням номенклатурного номера (за його наявності), виду, групи, одиниць виміру, ціни, суми і кількості, фактично встановлених на дату інвентаризації, та за даними бухгалтерського обліку.

АТ «Укртрансгаз» використовує облікову систему KACK SAP, яка, при наявності номеру матеріалу, номеру партії, дає можливість відслідкувати надходження ТМЦ та його рух по підприємству.

Таким чином, враховуючи зазначену заяву свідка ОСОБА_3 та беручи до уваги інші докази що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що за період дії договору про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 81 949 556,99 грн.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписи ст.629 ЦК України визначають, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 ЦК України та ст.ст.264-271 ГК України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Договір поставки є двостороннім, оскільки права і обов'язки виникають для обох котрагентів. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержана від постачальника продукція оплачується покупцем за погодженими цінами.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Аналогічна норма міститься у ст. 264 ГК України, відповідно до якої матеріально-технічне постачання та збут продукції здійснюється шляхом поставки продукції, придбаної у інших суб'єктів господарювання або власного виробництва.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч.1 ст.658 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб'єкта.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, товар, який є предметом договору, був придбаний позивачем (покупець) у ТОВ «Трейд Груп Стиль» (продавець) за договором від 28.12.2012 №2012/28/12-1 (т.2 а.с.111-113) відповідно до п.1.1. якого покупець купує та сплачує, а продавець продає запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типу ГТК-101, ГТК-251. Номенклатура товару, кількість та вартість приведено в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.п.2.1-2.3 договору від 28.12.2012 №2012/28/12-1, поставка здійснюється шляхом самовивозу зі складу постачальника (адреса складу: 83049, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 68). Покупець зобов'язаний перерахувати кошти за товар на поточний рахунок продавця на протязі 60-ти банківських днів з дня отримання товару, або можлива передплата за наявності коштів у покупця. Датою поставки товару вважається дата складання видаткової накладної. До рахунка на кожну партію товару додається: видаткова накладна на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару), виданий виробником товару, на кожне найменування товару; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України.

Так, на підтвердження виконання сторонами умов зазначеного договору позивач надав суду видаткові накладні від 30.01.2013, рахунки від 30.01.2013 та відповідні податкові накладні (т.2 а.с.114-167).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що суду не було надано інших доказів, які б підтверджували належне виконання умов договору від 28.12.2012 №2012/28/12-1, укладеного між ТОВ «Турболінкс» та ТОВ «Трейд Груп Стиль», а саме: платіжні доручення чи виписки з банку щодо оплати товару (повністю чи частково); товарно-транспортні накладні чи інші документи (погодження часу та дати доставки, тощо), які б вказували на перевезення товару з складу ТОВ «Трейд груп стиль» на склад(и) ТОВ «Турболінкс»; довіреність від 30.01.2013 №1, яка зазначена на кожній видатковій накладній; будь-яке письмове листування між сторонами договору щодо виконання останнього (претензії, вимоги, тощо); доказів залучення відповідних коштів для виконання договору (кредитні, інвестиційні договори, договори поруки, уступки права вимоги, тощо), доказів прав володіння (користування) складськими приміщеннями, де зберігався товар після його придбання. На підставі цього суд дійшов висновку про неможливість встановлення того, що відповідний товар був придбаний ТОВ «Турболінкс» у ТОВ «Трейд груп стиль».

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки не грунтується на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Як зазначалося вище, предметом дослідження у даній справі є факт поставки позивачем товару відповідачу за договором про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012 та факт наявності заборгованості, про стягнення якої позивач заявив вимоги. На переконання колегії суддів, до предмету доказування у даній справі не належить встановлення всього ланцюга придбання товару, який був предметом поставки за договором між позивачем та відповідачем, а також перевірка всіх контрагентів позивача, які були задіяні у виготовленні цього товару.

Проте, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, позивачем було надано суду, на підтвердження закупівлі товару у ТОВ «Трейд Груп Стиль», договір від 28.12.2012 №2012/28/12-1, видаткові накладні від 30.01.2013, рахунки від 30.01.2013 та відповідні податкові накладні (т.2 а.с.114-167), які є первинними документами у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виконання договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

На переконання колегії суддів, надані позивачем видаткові накладні від 30.01.2013 р., складені в рамках договору від 28.12.2012 №2012/28/12-1, відповідають вказаним вище вимогам щодо оформлення первинних документів, а відтак засвідчують факт здійснення господарських операцій, відображених в них.

При цьому, платіжні доручення чи виписки з банку щодо оплати товару, листування в рамках договору, докази залучення відповідних коштів для виконання договору, докази фактичного володіння (користування) складськими приміщеннями не можуть свідчити про фактичну поставку товару в рамках договору чи її відсутність. Такі документи не можуть собою підтверджувати фактичні обставини виконання договору, не мають жодного значення для бухгалтерського обліку, не несуть в собі фінансово-господарського навантаження для господарської операції, не стосуються ділових відносин між контрагентами (переписка може взагалі не вестися).

Що стосується товарно-транспортних накладних, то відповідно до правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 (у редакції, чинній на час виконання договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2018 р. у справі № 816/166/15-а дійшов висновку що документи, обумовлені вказаними правилами (Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом), зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Таким чином, товарно-транспортною накладною підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання чи поставки товару, а отже, за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Щодо довіреності від 30.01.2013 р. №1, яка зазначена на видаткових накладних від 30.01.2013 р., то місцевий господарський суд також не врахував, що така довіреність не може бути наявною у позивача, оскільки відповідно до п.п. 8, 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 16.05.96 № 99 (у редакції, чинній на час виконання договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1), довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей. Довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України в постанові від 29.04.2015 р. №3-77гс15 дійшла висновку, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Таким чином, відсутність довіреності від 30.01.2013 р. №1 за наявності належним чином оформлених накладних, складених в рамках договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1, не може спростовувати факт здійснення господарських операцій за цим договором.

Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 19.06.2018 р. у справі № 804/15389/15, підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів реального виконання умов договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1 є хибним, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи. Тим самим суд не виконав вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 03.10.2017 р. та надав неправильну оцінку доводам прокуратури про фіктивність (безтоварність) господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Трейд Груп Стиль», оскільки жодних належних та допустимих доказів наявності зазначених прокуратурою фактів не надано, як то, судового рішення чи вироку, які б підтверджували обставини фіктивності договору від 28.12.2012 р. № 2012/28/12-1, на які посилаються відповідач та прокуратура.

Щодо посилань прокуратури на наявність кримінального провадження № 0000259 від 10.04.2014 за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» у період за 2010-2014 роки, в ході якого, згідно пояснень прокуратури, було встановлено ознаки здійснення фіктивної господарської діяльності контрагентами ТОВ «Турболінкс», в тому числі й ТОВ «Трейд Груп Стиль», то колегія суддів зазначає, що вказані доводи прокуратури щодо безтоварності господарської діяльності ТОВ «Трейд Груп Стиль» не підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Вирок у даній кримінальній справі станом на день розгляду справи судом апеляційної інстанції не винесено.

Як зазначив Верховний Суд в своїх постановах від 05.06.2018 р. у справі № 809/1139/17 та від 26.06.2018 р. у справі № 808/2360/17, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Не заслуговують на увагу також доводи прокуратури про наявність довідки ДПІ Києво-Святошинського району ГУ ДФС України від 22.06.2015 року, якою, нібито, були встановлені обставини щодо безтоварності та фіктивності господарських операцій за договором про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012, оскільки, дії ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо оформлення за результатами документальної позапланової виїзної перевірки філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» ПАТ «Укртрансгаз» довідки від 22.06.2015 р. № 209/10-13-22-02-12/00156127, визнано протиправними постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2016 р. у справі № 810/170/16, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016 р. у справі № 810/170/16. Копії судових рішень є в матеріалах справи.

Суд у вказаній вище постанові зазначив, що довідка, яка оформлюється за результатами документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків, не може бути носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, та не може мати відповідні висновки щодо фінансово-господарської діяльності платника податків.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.08.2016 р. № К/800/13763/16 касаційну скаргу ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на вказані судові рішення повернуто без розгляду.

При цьому, під час розгляду справи у судовому засіданні представником прокуратури було повідомлено, що їй не відомо про складення податковим органом іншого документу, який є чинним і встановлює факт фіктивності зазначених вище господарських операцій.

Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що суду не було надано в якості доказів первинну документацію щодо митного оформлення, перевезення тощо, які підтверджували б придбання товару ТОВ «Трейд Груп Стиль» у виробника MJB International LTD (м. Дубаї, ОАЕ).

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими доводами суду першої інстанції, оскільки, як встановлено судом, товар, що був предметом поставки відповідачу, був придбаний позивачем у ТОВ «Трейд Груп Стиль», яке, в свою чергу, могло придбати його, як безпосередньо у Компанії MJB International LTD так і через інших осіб, які повинні нести відповідальність за його митне оформлення. Тобто, ТОВ «Турболінкс», яке є позивачем, не здійснювало митне оформлення товару, а відтак, в нього не можуть бути наявними документи щодо такого оформлення. Таким чином, на нього не можу бути покладено обов'язок доведення факту митного оформлення товару в рамках даної справи. До того ж, в межах даної справи та предмета спору про стягнення заборгованості за поставлений товар, колегія суддів позбавлена можливості встановлювати весь ланцюг переміщення товару від його безпосереднього виробника до кінцевого споживача.

Щодо посилання прокуратури на лист ДФС України від 27.04.2015 р. № 577, в якому нібито зазначено про відсутність інформації щодо митного оформлення товарів виробництва MJB International LTD за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2014 р., колегією суду встановлено наступне.

Як вбачається з вказаного листа, в ньому зазначається, що надається наявна в Єдиній автоматизованій інформацій системі інформація у вигляді додатку. Однак, сам додаток до матеріалів справи не надано, лист містить гриф «Для службового користування». Тому у суду не було можливості дослідити інформацію, викладену у додатку. Текст наданого прокуратурою листа не дає можливості достовірно встановити, щодо митного оформлення товару якого виробника надається інформація - компанії «MJB International LTD» чи Компанії «Turbine Services Ltd». Крім цього, відсутність в Єдиній автоматизованій інформаційній системі інформації щодо виробника товару, який поставляється на територію України, не може свідчити про відсутність такої поставки, оскільки згідно з підпунктом «в» пункту 8 статті 257 Митного кодексу України відомості щодо найменувань торгових марок та виробників вносяться до митної декларації за наявності у товаросупровідних та комерційних документах. Як зазначила ДФС України в своєму листі від 28.09.2017 р. № 12785/П/99-99-07-03-01-14, копія якого наявні в матеріалах справи, інформація за торговельною маркою, виробником товару, комерційною назвою, найменуванням, а також за окремими словами та термінами, які містяться в митних документах, не обліковується на не формується.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що вказаний лист ДФС України від 27.04.2015 р. № 577 не можуть бути належним та допустимим доказом відсутності митного оформлення товарів, що був предметом поставки за договором про закупівлю товару №т15-155/ від 27.12.2012.

Також, в матеріалах справи є листи Компанії «MJB International LTD» від 28.03.2017 та від 20.11.2017. Листом від 28.03.2017 Компанія «MJB International LTD» підтвердила, що здійснювала поставку в 2012-2013 роках на територію України запасних частин до газових турбін MS 5002 та MS 3002 (до газоперекачувальних агрегатів типу ГТК-10І та ГТК-25І). Лист від 20.11.2017 був наданий на виконання ухвали господарського суду Київської області від 15.09.2017 р. у справі № 911/5309/14, пройшов консульську легалізацію, до листа додано Комерційну ліцензію, яка підтверджує реєстрацію Компанії MJB International LTD і в якій зазначено її керівника, що підписав лист від імені Компанії MJB International LTD. В зазначеному листі Компанія MJB International LTD підтвердила, що у 2012-2013 роках проводила ремонтні роботи та поставку роторів ВК-ТВТ ГТК-10І (MS 3002) та ВК-ТВТ ГТК-25І (MS 5002). Поставка запчастин та ремонт здійснювалися на умовах ex-works (франко-завод) Джебель-Алі, ОАЕ, забиралися товари Компанією «Трейд Груп Стиль».

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про безтоварність операцій за договором, про фіктивність діяльності як самого позивача, так і його контрагентів, ні відповідачем, ні прокуратурою не надано.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Перелік засобів доказування, визначений статтею 73 ГПК України, є вичерний, тобто розширенню не підлягає.

Доводи відповідача та прокуратури щодо фіктивності господарської діяльності ТОВ «Трейд Груп Стиль» та ТОВ «Турболінкс» не підтверджені вказаними вище засобами доказування, а відтак не можуть прийматися судом до уваги.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Щодо наявних у матеріалах справи довіреностей від 14.05.2013 №58, від 02.12.2013 №115 та від 26.12.2013 №140 на отримання товару, перевірити правильність оформлення яких дав вказівку Вищий господарський суд України в постанові від 03.10.2017, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони оформлені відповідно до типової форми №М-2, затвердженої наказом Мінстату України від 21.06.1996 №192, який, у свою чергу, на підставі наказу Держкомстату України від 17.10.2008 № 391, втратив чинність. На момент видачі цих довіреностей діяла Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, яка також передбачала зазначену типову форму. Як вірно було встановлено судом першої інстанції, вказані довіреності видані керівником філії ОСОБА_7, відомості про якого містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, судом першої інстанції правомірно було не прийнято до уваги твердження відповідача та прокурора про те, що зазначені довіреності не підписувались керівником Філії ОСОБА_7, оскільки належних та допустимих доказів цього останніми суду надано не було.

В той же час, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаному вище рішенню господарського суду Київської області від 10.12.2013 у справі № 911/3900/13 (т.1 а.с.55-63), яким встановлено факт постачання позивачем відповідачу частини товару на суму 31 083 709,99 грн., за яким стягується борг у даній справі, а також факт прийняття відповідачем на зберігання решти товару, який було йому в подальшому поставлено.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, незважаючи на те, що вказаним вище рішенням суду встановлено факт часткової поставки товару, судом першої інстанції не було взято його до уваги, не надано жодної оцінки, в зв'язку з чим таке рішення не може вважатися законним та обгрунтованим.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт поставки товару відповідачу на загальну суму 81 949 556,99 грн. Зокрема, поставка товару підтверджується вказаними вище належним чином оформленими первинними документами - накладними №3 від 14.05.2013, № 1 від 02.12.2013, №2 від 26.12.2013, а також товарно-транспортними накладними на перевезення товару та довіреностями, виданими відповідачем уповноваженим особам на прийняття цього товару. Доказів протилежного ані відповідачем, ані прокуратурою не надано.

Крім цього, поставка товару за договором підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання продукції по кількості та якості від 15.05.2013 р., від 02.12.2013 р. та від 26.12.2013 р. Зі сторони відповідача вказані акти складені і підписані комісією у складі 10 осіб та затверджені посадовими особами ВРТП «Укргазенергосервіс». У вказаних актах, зокрема зазначено: «З результатів огляду запасних частин та вивчення супроводжуючих документів встановлено: 1. Наявних дефектів не встановлено. 2. Кількість запасних частин відповідає договору № 155/ від 27.12.2012р. 3. Сертифікати якості додаються. Висновок: комісія вважає, що запасні частини придатні до використання за призначенням. Вказана продукція розміщена на території складу ВРТП «Укргазенергосервіс».

Також, згідно наданої відповідачем до матеріалів справи інформації з бухгалтерського обліку, а саме: відомості аналітичного обліку розрахунків з покупцями та замовниками по рахунку 36 (т. 2 а.с. 232-233), у відповідача обліковується постачання товарно-матеріальних цінностей на суму 81 949 556, 99 грн., що надійшли за договором про закупівлю товару № т15-155/.

Крім цього, в матеріалах справи наявний висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1026/1027-16 від 19.07.2016 року, за наслідками проведення призначеної у справі судової експертизи встановлено, що:

- документально підтверджується поставка ТОВ «Турболінкс» товару ПАТ «Укртрансгаз» ВРТП «Укргазенергосервіс» за договором про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012 р. на суму 68 291 297,49 грн., ПДВ 13 658 259,50, разом з ПДВ 81 949 556,99 грн.;

- ринкова вартість товару, поставленого ТОВ «Турболінкс» за договором про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012 р. станом на 27 грудня 2012 року на території України становить 68 291 264,81 грн. (без ПДВ);

- вартість поставленого товару за договором про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012 р. відповідає ринковій вартості товару.

За приписами ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приймає до уваги висновки експерта за результатами проведення судової комплексної економічної та товарознавчої експертизи від 19.07.2016 № 1026/1027-16, складені Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновок судової експертизи обґрунтований, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його правильності.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку тим доказам, що містяться в матеріалах справи, а тому рішення суду не може вважатися законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню. Позовні вимоги ТОВ «Турболінкс» про стягнення з відповідача 81 949 556,99 грн. основного боргу за договором про закупівлю товару № т15-155/ від 27.12.2012 колегія суддів вважає обгрунтованими та підтвердженими належними доказами, в зв'язку з чим позов про стягнення з відповідача 81 949 556,99 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 26.01.2018, просив стягнути з відповідача 10 392 177,65 грн. - 3% річних та 105 629 590,86 грн. - інфляційних витрат.

Згідно з п. 7.2.5 договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобов'язання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.06.2013 по 26.01.2018 колегія суддів вважає його обґрунтованими та арифметично правильними, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та умов договору підлягає стягненню 105 629 590,86 грн. - інфляційних витрат та 10 392 177,65 грн. - 3% річних.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про задоволення позову ТОВ «Турболінкс» та стягнення з приватного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз" 81 949 556, 99 грн. - основного боргу, 105 629 590,86 грн. - інфляційних втрат та 10 392 177,65 грн. - 3% річних.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 по справі № 911/5358/14 підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового рішення суду про задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" на рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 по справі № 911/5358/14 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 18.06.2018 по справі № 911/5358/14 скасувати.

3. Прийняти по справі № 911/5358/14 нове рішення суду, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" до приватного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз" про стягнення грошових коштів задовольнити.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Печерський район, Кловський узвіз, буд. 9/1, код 30019801) в особі філії "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" акціонерного товариства "Укртрансгаз" (08151, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Маяковського, буд. 49, код 00156127) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Турболінкс" (03150, м. Київ, вул. Горького, буд. 48, код 35730031) 81 949 556,99 (вісімдесят один мільйон дев'ятсот сорок дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 99 коп. основного боргу, 105 629 590,86 (сто п'ять мільйонів шістсот двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 10 392 177,65 (десять мільйонів триста дев'яносто дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 65 коп. 3 % річних, 73080грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, 109 620 грн. (сто дев'ять тисяч шістсот двадцять) грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції

5. Видачу наказів по справі № 911/5358/14 доручити господарського суду Київської області.

6. Матеріали справи № 911/5358/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова

Дата складання повного тексту постанови 28.09.2018 року