ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 жовтня 2018 р.

справа № 903/662/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: не з’явились

від відповідача: не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Укрімпорт", м.Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД", м.Луцьк

про стягнення 63 597,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Укрімпорт" звернулось до господарського суду з позовом від 10.09.2018р. (вх.№01-48/689/18 від 13.09.2018р.) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" 63 597,94 грн. заборгованості по оплаті поставлених у січні-лютому місяцях 2018 року товарно-матеріальних цінностей.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. в частині проведення належних та своєчасних розрахунків по оплаті товарно-матеріальних цінностей, поставлених на виконання умов угоди.

Ухвалою суду від 18.09.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 18.10.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

03 жовтня 2018 року на адресу суду від ТОВ "ТД "Укрімпорт" надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: письмових поясненнь щодо розрахунку ціни позову, копії видаткової накладної №РН_0007543 від 22.12.2017р., копії актів звірок взаєморозрахунків станом на 16.08.2018р. та станом на 31.08.2018р.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала від 18.09.2018р. про відкриття провадження у справі, направлялась позивачу рекомендованою кореспонденцією та до суду без вручення адресату повернута не була).

Відповідач своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов не подав, причини неявки свого представника в судове засідання суду не повідомив. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.09.2018р. направлялась відповідачу на визначену позивачем у позовній заяві та відображену безпосередньо відповідачем у підписаному між сторонами договорі адресу боржника рекомендованою кореспонденцією та була вручена адресату 25.09.2018р. (поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення – а.с. 42).

Суд зауважує, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його правта обов'язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред’явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов’язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

01 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Укрімпорт" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" (Покупець) було укладено договір поставки №47П16 з протоколом розбіжностей від 01.03.2016р. (а.с. 10-24) згідно з умовами котрого ТОВ "ТД "Укрімпорт" було взято на себе зобов’язання щодо поставки (передачі у власність) відповідачу товарів у визначених між сторонами асортименті та кількості, а ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД", в свою чергу, зобов’язання відносно прийняття товару та здійснення його оплати у визначеному угодою порядку.

На виконання умов договору позивачем у грудні місяці 2017 року та у січні-лютому місяцях 2018 року було поставлено, а ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД", прийнято товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 85036,68 грн., в тому числі: згідно видаткової накладної №РН_0007543 від 22.12.2017р. поставлено товарів на суму 33128,64 грн. (а.с. 46-46), видаткової накладної №РН_000020 від 03.01.2018р. поставлено товарів на суму 4260,24 грн. (а.с. 27), видаткової накладної №РН_000420 від 07.02.2018р. поставлено товарів на суму 20088,36 грн. (а.с. 25), видаткової накладної №О-000000729 від 21.02.2018р., поставлено товарів на суму 27559,44 грн. (а.с. 26),

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на поставку ТОВ "ТД "Укрімпорт" відповідачу товару та його отримання ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" підписані уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обов’язкові реквізити, в повному об’ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставах, згідно умов підписаного договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. господарських операцій.

Пунктом 8.2.1 договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. з протоколом розбіжностей від 01.03.2016р. було визначено обов’язок Покупця здійснити оплату отриманих товарів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 7 календарних днів з моменту реалізації Покупцем товару третім особам, але не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Проте, ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" взяті на себе згідно договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. з протоколом розбіжностей від 01.03.2016р. зобов’язання в частині проведення з ТОВ "ТД "Укрімпорт" розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість в повному об’ємі не оплатило у зв’язку з чим заборгувало Постачальнику 63 597,94 грн.

Судом встановлено, що визначений пунктом 8.2.1 договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. строк оплати отриманого товару (60 календарних днів з моменту поставки товару) на час пред'явлення позову та на дату розгляду справи судом настав.

Судом досліджено, що сума заборгованості 63 597,94 грн. включає в себе загальну вартість товарів 85036,68 грн., поставлених на виконання умов договору поставки №47П16 від 01.03.2016р. згідно видаткової накладної №РН_0007543 від 22.12.2017р., видаткової накладної №РН_000020 від 03.01.2018р., видаткової накладної №РН_000420 від 07.02.2018р., видаткової накладної №О-000000729 від 21.02.2018р. за мінусом проведених розрахунків на загальну суму 21 438,74 грн. по видатковій накладній №РН_0007543 від 22.12.2017р. (докази оплати – довідка Акціонерного Банку "Південний" №194-44901БТ від 10.09.2018р. про рух коштів по поточному рахунку – а.с. 41).

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов’язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між ТОВ "ТД "Укрімпорт" та ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №47П16 від 01.03.2016р. з протоколом розбіжностей від 01.03.2016р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов’язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред’явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 63 597,94 грн.

Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем, відображається у підписаних між сторонами актах звірки взаємних розрахунків від 16.08.2018р. та від 31.08.2018р. (а.с. 47-51).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в повному об’ємі за рахунок ТОВ "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНІУМ-ТРЕЙД" (м. Луцьк, пр. Соборності, 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Укрімпорт" (м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, ) 63 597,94 грн. заборгованості та 1762,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 18.10.2018р.

Суддя                                                                       В. А. Войціховський