ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/781/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ", вул. І.Франка, 4,м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" вул. Симона Петлюри, буд.10, м. Івано - Франківськ,76005

про стягнення заборгованості в сумі 19000,00 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, ордер серії ІФ №061207 від 01.03.18

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" про стягнення заборгованості в сумі 19000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору на виконання робіт №000346 від 21.03.17 в частині оплати 19000,00грн. вартості виконаних позивачем робіт та обґрунтовано приписами ст.ст.526, 530, 610,612, 629 Цивільного та ст.179, 193 Господарського кодексів України.

Ухвалою суду від 13.09.18 позовну заяву залишено без руху та ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ" не пізніше десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати суду докази сплати відповідачем авансу у розмірі 8200,00грн. та виклад обставин стосовно строків, у які відповідач мав обовязок здійснити оплату вартості виконаних позивачем робіт.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви, відтак ухвалою суду від 21.09.18 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.10.18.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, вказав на те, що на виконання умов договору позивачем виконано обумовлені договором роботи на загальну суму 27200,00грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 28.02.18, проте відповідачем оплачено їх вартість частково, у розмірі 8200,00грн. авансу. Зазначив, що умовами договору не передбачено термінів оплати, однак позивачем у відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України направлено відповідачу претензію, яка залишена останнім без відповіді та задоволення. Крім того, зазначив, що у позовній заяві допущено описку у назві відповідача - Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" та просив суд виправити цю описку.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивачем зазначено відповідачем ОСОБА_2 акціонерне товариство "Івано-Франківський м'ясокомбінат" (код 00451636, м.Івано-Франківськ, вул.С.Петлюри,10). Із здійсненого судом витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 18.10.18 № вбачається, що із вказаним кодом ЄДРЮОФОПГФ та за вказаною позивачем у позовній заяві адресою у ЄДРЮОФОПГФ значиться Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківський м'ясокомбінат", відтак зазначена описка підлягає виправленню у відповідності до ст.243 ГПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлений ухвалою суду від 21.09.18, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ( ухвалу від 21.09.18 вручено відповідачу 27.09.18). Заяв та клопотань, а також відзиву на позов від відповідача не надходило.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступні

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.03.17 між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Івано-Франківський м'ясокомбінат"(повне найменування якого згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ змінено на Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківський м'ясокомбінат"), як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ", як виконавцем, укладено договір про виконання робіт №000346. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов"язань (п.8.1 договору).

За умовами даного договору виконавець зобов"язався виконати проектно-вишукувальні роботи та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) площею 11 га по вул.С.Петлюри,10 в м.Івано-Франківську, а замовник, у свою чергу, - прийняти та оплатити виконані роботи(п.1.1 договору).

Згідно з п.2.1 даного договору загальна вартість робіт за цим договором становить 27200,00грн.

Замовник у 5-тиденний строк, починаючи з дня підписання договору, зобов"язується здійснити авансовий платіж виконавцю у розмірі 8200,00грн. Оплата виконаних робіт здійснюється поетапно на підставі оформлених належним чином актів приймання-передачі виконаних робіт(п.2.2, 2.3, 3.1 договору).

Згідно з п.4.1 договору строк виконання робіт становить 180 календарних днів з дня отримання дозволу органу місцевого самоврядування на виконання робіт із землеустрою.

Матеріалами справи, зокрема, актом про прийняття-передачу виконаних робіт від 28.02.18(копія якого міститься в матеріалах справи), підтверджується факт виконання позивачем робіт за спірним договором та на обумовлену договором суму. Зазначений акт підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень та скріплено його печаткою.

У свою чергу, випискою по рахунку за 22.08.17, у якій зазначено платника, розмір платежу та його призначення, підтверджується факт часткової оплати цих робіт відповідачем у розмірі 8200,00грн.

Згідно з п.6.1 договору усі спори, що виникають між сторонами за цим договором, вирішуються шляхом переговорів.

У відповідності до зазначеного пункту договору та у зв"язку з тим, що умовами договору не передбачено чітких строків оплати вартості виконаних позивачем робіт, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу б/н від 20.08.18 щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт у розмірі 19000,00грн. Факт отримання зазначеної вимоги відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором становить 19000,00грн.(27200,00-8200,00=19000,00).

При вирішенні даного спору суд здійснив наступні

ВИСНОВКИ:

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 202 цього ж Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до приписів статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом(ст.639 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. Замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом(ст.887, 889 Цивільного кодексу України).

Таким чином, між сторонами у справі на підставі наведених норм закону виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору підряду на проведення проектних та пошукових робіт, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Спірний договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Як зазначалося вище, замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Оскільки акт приймання-передачі від 28.02.18 підписано відповідачем без жодних зауважень та заперечень та скріплено його печаткою, зазначений акт є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виконання позивачем у повному обсязі прийнятих на себе договірних зобов"язань.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Наведена правова норма кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України: одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту спірного договору вбачається, що строк виконання зобов"язання щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт сторонами у вказаному договорі не встановлено, відтак, з огляду на приписи ст.530 Цивільного кодексу України та вимогу, направлену 20.08.18 позивачу на адресу відповідача щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт, обов"язок оплати виконаних позивачем робіт у відповідача настав 28.08.18.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт на суму 19000,00грн.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням(ч.2ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Із приписів вищенаведених правових норм випливає, що позивач, звернувшись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, зобов'язаний довести наявність або відсутність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що пов'язані з його особою.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Судом встановлено факт наявності порушених прав позивача та відповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав приписам чинного законодавства, а також факт порушення відповідачем договірних зобов"язань в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт на суму 19000,00грн., відтак позов підлягає до задоволення.

Судові витрати за правилами ст.129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.8, 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.9, 11, 202, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 629, 887, 889 Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" про стягнення заборгованості в сумі 19000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" (вул.С.Петлюри, 10, м.Івано-Франківськ, код 00451636) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Консалтинг ІФ" (вул. І.Франка, 4, м. Івано-Франківськ, код38330723) 19000,00(дев"ятнадцять тисяч гривень) основного боргу та 1762,00(одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.10.2018

Суддя Матуляк П. Я.