РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018Справа № 910/11479/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс"

про стягнення 110 800, 00 грн.

Представники:

від позивача: Котягін А.С.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 110 800, 00 грн., з якої 14 800, 00 грн. - основного боргу та 96 000, 00 грн. - неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 100 від 15.09.2015 в частині сплати орендної плати та повернення об'єкту оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 04.10.2018.

27.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що 01.08.2018 санітарні кабінки були повернуті позивачу, а також зазначає, що позивачем невірно розраховано суму неустойки за фактичне користування орендованим майном.

04.10.2018 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав документи на підтвердження обгрунтування вимог про відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимогі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому у зв'язку з неможливістю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" бути присутнім у судовому засіданні, яке відбудеться 04.10.2018, просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату

З приводу поданого клопотання суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" (далі - орендар) укладено договір оренди № 100, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування санітарні кабіни типу ТОІ-ТОІ (далі - кабіни) на умовах, що передбачені цим договором.

У відповідності до п. 1.2. договору, кількість кабін, що передаються в оренду за цим договором визначається окремим замовленням орендаря, яке є додатком до цього договору і становить його невід'ємну частину.

Орендар зобов'язаний повернути кабіни після закінчення терміну оренди в належному стані (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, кабіни передаються в оренду на строк, що визначається окремим замовленням орендаря.

Згідно п. 4.1. договору, орендар сплачує орендодавцю попередню оплату за договором, яка включає орендну плату за передані в оренду кабіни та плату за обслуговування орендованих кабін.

Пунктом 4.2. договору визначено, що орендна плата встановлюється в розмірі 400, 00 грн. (в т.ч. ПДВ) за оренду однієї кабіни за кожен місяць, без обслуговування.

За умовами п. 5.1. договору, плата за договором перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця на протязі трьох днів з моменту надходження до орендаря рахунку-фактури.

Даний договір набирає юридичної сили з моменту його підписання сторонами та діє безстроково (п. 7.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами до договору було підписано замовлення, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" замовило у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" 6 кабін санітарних з 17.09.2015 для розміщення в Закарпатській області.

Крім того, на виконання умов договору № 100 від 15.09.2015 сторонами складено та підписано акт здачі-приймання санітарних біокабін типу ТОІ-ТОІ, відповідно до якого, орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду санітарні біокабіни типу ТОІ-ТОІ за номерами: WB 470, ХВ 1185, WB 3415, ТВ 2431, ТВ 2621, РВ 1889 у кількості 6 штук, дата встановлення з 17.09.2015, на загальну суму 48 000, 00 грн.

21.11.2017 позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про припинення договору оренди № 100 від 15.09.2015 у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати орендної плати, яке отримано відповідачем 22.11.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 873.

Проте, як зазначає позивач, біокабіни були повернуті позивачу лише 01.08.2018.

Крім того, як зазначає позивач, за період з 15.09.2015 (дата укладення договору) по 30.11.2017 (дата припинення дії договору) за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 34 248, 00 грн.

Так, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога, в якій позивач просив відповідача протягом семи календарних днів (від дня отримання даної вимоги) сплатити суму боргу, шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок позивача у ЦФ ПАТ «Кредобанк», яка отримана відповідачем 21.08.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте, відповідач за надані послуги з оренди рухомого майна розрахувався частково у розмірі 19 448, 00 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» № 145-35453/18 від 23.08.2018 про надходження коштів на поточний рахунок позивача.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що за період з 15.09.2015 по 30.11.2017 за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 14 800, 00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором оренди щодо повернення об'єкту оренди, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 96 000, 00 грн. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору оренди № 100 від 15.09.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" укладено договір оренди № 100 від 15.09.2015, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування санітарні кабіни типу ТОІ-ТОІ (далі - кабіни) на умовах, що передбачені цим договором.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" було підписано замовлення до договору оренди № 100 від 15.09.2015, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" замовило у Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" 6 кабін санітарних з 17.09.2015 для розміщення в Закарпатській області.

Крім того, на виконання умов договору № 100 від 15.09.2015 сторонами складено та підписано акт здачі-приймання санітарних біокабін типу ТОІ-ТОІ, відповідно до якого, орендодавець здав, а орендар прийняв в оренду санітарні біокабіни типу ТОІ-ТОІ за номерами: WB 470, ХВ 1185, WB 3415, ТВ 2431, ТВ 2621, РВ 1889 у кількості 6 штук, дата встановлення з 17.09.2015, на загальну суму 48 000, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Судом встановлено, шо 21.11.2017 позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про припинення договору оренди № 100 від 15.09.2015 у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати орендної плати, яке отримано відповідачем 22.11.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 873.

Проте, відповідач в порушення норм чинного законодавства та укладеного між сторонами договору оренди № 100 від 15.09.2015 не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення позивачу майна, що є об'єктом оренди за договором, у зв'язку з припиненням договору оренди № 100 від 15.09.2015.

Тож, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" про повернення рухомого майна, а саме: 6 (шість) санітарних біокабін типу ТОІ-ТОІ за номерами WB 470, ХВ 1185, WB 3415, ТВ 2431, ТВ 2621, РВ 1889.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі № 910/47/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" задоволено повністю. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ системи санітарні 6 (шість) санітарних біокабін типу ТОІ-ТОІ за номерами WB 470, ХВ 1185, WB 3415, ТВ 2431, ТВ 2621, РВ 1889. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ системи санітарні" судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Зокрема у вищевказаному судовому акті встановлено, що позивач скористався своїм правом на відмову від договору оренди, і він, в силу норм статті 763, частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України та пункту 7.2. договору, є розірваним з 30.11.2017.

За приписами частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Тож, судом у справі встановлено № 910/47/18, що з розірванням договору оренди № 100 від 15.09.2015 відповідач втрачає статус орендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права користування спірним майном немає, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрвторресурс" повернути рухоме майно, а саме: 6 (шість) санітарних біокабін типу ТОІ-ТОІ за номерами WB 470, ХВ 1185, WB 3415, ТВ 2431, ТВ 2621, РВ 1889, визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

10.05.2018 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі № 910/47/18 судом видано накази.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 у справі № 910/47/18, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, у разі дострокового припинення договору, у відповідача виникає обов'язок повернути орендодавцю майно з оренди, оскільки договір припинив свою дію, внаслідок чого орендар втратив право на користування об'єктом оренди.

Проте, як зазначає позивач, біокабіни були повернуті позивачу лише 01.08.2018, що не заперечується відповідачем.

При цьому, як зазначає позивач за період з 15.09.2015 (дата укладення договору) по 30.11.2017 (дата припинення дії договору) за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 34 248, 00 грн., яка була частково погашена відповідачем у розмірі 19 448, 00 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» № 145-35453/18 від 23.08.2018 про надходження коштів на поточний рахунок позивача.

Тож, на момент винесення судового рішення у даній справі заборгованість відповідача перед позивачем за період з 15.09.2015 по 30.11.2017 становить 14 800, 00 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами п. 5.1. договору, плата за договором перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця на протязі трьох днів з моменту надходження до орендаря рахунку-фактури.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Таким чином, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405 та постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 910/15918/14.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 14 800, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором оренди щодо повернення об'єкту оренди, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 96 000, 00 грн. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна, яка нарахована за період з 01.12.2016 по 31.07.2018 (оскільки орендоване майно повернуто 01.08.2018).

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно абз. 2 п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», неустойка передбачена ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок неустойки у розмірі подвійної плати за фактичне користування річчю і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду нарахування та відповідно розміру нарахування неустойки.

Так, суд зазначає, що договір оренди був достроково розірваний з 30.11.2017, орендна плата за одну кабіну за кожен місяць становить 400, 00 грн. Отже, за шість біокабін оренда складає 2 400, 00 грн/місяць.

Таким чином, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю у розмірі 38 400, 00 грн., яка розрахована судом наступним чином: 4 800, 00 грн. (розмір подвійної орендної плати) х 8 місяців (з 01.12.2017, оскільки з 30.11.2017 договір розірвано по 31.07.2018, оскільки 01.08.2018 повернуто орендоване майно), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд визнає обгрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна у розмірі 38 400, 00 грн. та відповідно такою, що підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов'язані із правовою допомогою.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатом Котягіним А.С. був укладений договір № 10/08/18 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги такого виду: підготовка позовної заяви (та пов'язаних із нею документів) для звернення ТОВ "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" в Господарський суд міста Києва із позовом до ТОВ "Торговий Дім Укрвторресурс" про стягнення боргу за договором оренди санітарних біокабін № 100 від 15.09.2015.

Згідно з п. 5.1. договору, за надання правової допомоги визначеної п. 1.1. цього договору клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар у розмірі 6 280, 00 грн. - не пізніше 30.09.2018.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено оплату послуг адвоката, що підтверджується платіжним дорученням № 133 від 13.08.2018 на суму 6 280, 00 грн.

На підтвердження того, що Котягін А.С. є адвокатом, надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 20.11.2008.

Таким чином, враховуючи наведене вище, оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3 013, 13 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" (04214, м. Київ, вул. Північна, буд.6-В, ідентифікаційний код - 37509040) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОІ-ТОІ Системи санітарні" (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, буд. 8, ідентифікаційний код - 31657990) 14 800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн.00 коп. - неустойки, 846 (вісімсот сорок шість) грн. 01 коп. - судового збору та 3 013, 13 грн - витрат на правову допомогу адвоката.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 09.10.2018

Суддя Щербаков С.О.