ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 Справа № 917/942/18

м.Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ливарна компанія "Металпром", вул. Будівельників, 34, м. Дніпро, 49089

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м.Полтава, 36029

про стягнення 38380,74 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ливарна компанія "Металпром" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" про стягнення 38380,74 грн., з них: 31 825,40грн. - сума основного боргу за договором поставки №11117/1 від 01.11.2017, 465,60грн. -3% річних, 833,82грн. - інфляційні витрати та 5 255,92грн. - пеня, нараховані за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору договором поставки

Відповідач відзиву на позов не надав.

Ухвалою суду від 13.08.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 25.09.2018р.

У зв'язку з відпусткою судді, розгляд справи призначено на 16.10.2018р.

Від позивача - ТОВ "Ливарна компанія "Металпром" 20.08.2018р. за вхід. №7755 надійшло клопотання, в якому позивач повідомив що відповідач 08.08.2018р. сплатив основний борг в сумі 31 825,40 грн. Таким чином, в частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в розмірі 31825,40 грн. між сторонами відсутній предмет спору, тож позивач просить закрити провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та стягнути з відповідача 465,60 грн. - 3% річних, 833,82 грн. - інфляційних витрат, 5255,92 грн. пені. Дане клопотання прийняте судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01.11.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ливарна компанія "Металпром" (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Полтавський турбомеханічний завод" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 11117/1 (договір).

Відповідно умов в порядку та строки, визначеного Договору постачальник зобов'язався поставляти й передавати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати майно (Товар), перелік і кількість якого визначається Специфікаціями, які з моменту підписання сторонами й проставлянням печаток сторін (при наявності), є невід'ємною частиною договору (п.1.1 договору).

Загальна сума договору визначається сумарною вартістю товару, згідно підписаних сторонами Специфікацій. Ціна товару, що поставляється покупцю є договірною і вказується для кожної позиції в Специфікаціях (п.2.1 договору)

Як зазначає позивач у позові, за вказаним договором були здійснені поставки, однак до жодної з поставок сторони так і не підписали Специфікацію.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 77 885,42 грн., що підтверджується видатковими накладними № 165 від 08 листопада 2017р., №195 від 07 грудня 2017р., № 7 від 18 січня 2018р. та № 17 від 06 лютого 2018р.

На момент подання позову відповідачем було сплачено поставлений позивачем товар частково, а саме: у сумі 46 060,02 грн. Таким чином, у відповідача існувала заборгованість у розмірі 31 825,40 грн.

Після порушення провадження у справі, відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 31 825,40грн., про що повідомлено позивачем та додано як доказ копію платіжного доручення №3224 від 08.08.2018р.

Відповідно до ст.231 господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суд закриває провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 31 825,40грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 465,60грн. -3% річних, 833,82грн. - інфляційні витрати та 5 255,92грн. - пеня, нараховані за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як встановлено судом, виконання зобов'язання щодо передачі продукції позивачем виконано у повному обсязі. Однак, відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений товар, в зв'язку з чим позивачем нараховані 5255,92 грн. - пені, 465,60 грн. - 3% річних та 833,82 грн. - інфляційних витрат.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, Невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами п. 6.3. Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати товару, Покупець за вимогою Постачальника сплачує пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в момент прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на умови договору, на ст. 625 ЦК України позивач нарахував пеню в сумі 5255,92 грн. за період з 07.02.2018р. по 03.08.2018р., 3% річних в сумі 465,60грн. за період з 07.02.2018р. по 03.08.2018р., та інфляційні витрати в сумі 833,82 грн. за період з лютого 2018 по червень 2018.

За перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення з відповідача 465,60 грн. - 3% річних, 833,82грн. - інфляційних витрат та 5255,92 грн. пені. Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме: 465,60 грн. - 3% річних, 833,82 грн. - інфляційних витрат та 5255,92 грн. - пені.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 232-233, 237-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (вул. Зіньківська, 6, м.Полтава, 36029, , інші відомості: відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ливарна компанія "Металпром" (вул. Будівельників, 34, м. Дніпро, 49089 , інші відомості: відсутні) - 465,60 грн. - 3% річних, 833,82 грн. - інфляційних витрат, 5255,92 грн. пені, а також 1762,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 31 825,40грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя Паламарчук В.В.