РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2018Справа № 910/10021/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154; ідентифікаційний код 33908322)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова товариство "Домінанта" (03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23; ідентифікаційний код 35265086)

про стягнення 37 222, 10 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова товариство "Домінанта" про стягнення 37 222, 10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" було виконано свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту № 832/17-Т/ЛВС від 07.11.2017 та сплачено суму страхового відшкодування, у зв'язку з чим до останнього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки, а отже й виникла необхідність звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 06.08.2018 п'ятнадцятиденний строк, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" є: 03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 направлялась судом на зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "вибули".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/10021/18 за правилами спрощеного провадження - належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 832/17-Т/Лвс, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" взяло на зобов'язання компенсувати ОСОБА_1 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1.

Строк дії договору встановлено з 08.11.2017 року по 07.11.2018 року.

03.04.2018 в м. Львові по вул. Луганська, 10, сталося дорожньо-транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, під керування ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта".

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки ВМW, державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 24.04.2018, ОСОБА_3, який керував автомобілем марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку та 04.04.2018 подав заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій було зазначено, що сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування повинно бути виплачене згідно наданих рахунків.

Позивач у своєму позові зазначає, про те, що відповідно до наявного в матеріалах висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 73/18, наданого судовим експертом ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 41 883, 55 грн., однак відповідно до рахунку № АР00030884 від 17.04.2018 та рахунку № ВМW-002831 від 17.04.2018, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Арія Моторос" вартість відновлювального ремонту склала 37 222,10 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи ремонтної калькуляції № 7114-О від 24.4.2018, вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 41 883, 55 грн.

Судом також встановлено, що роботи, зазначені у рахунку № АР00030884 від 17.04.2018 та рахунку № ВМW-002831 від 17.04.2018, ремонтній калькуляції № 7114-О від 24.4.2018 знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля ВМW, державний номер НОМЕР_1, які зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 17.04.2018.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, страховик на підставі рахунку № АР00030884 від 17.04.2018, рахунку № ВМW-002831 від 17.04.2018 та страхового акту № 006.00420718-1 від 26.04.2018 відшкодував страхувальнику витрати на ремонт, як про це зазначено в позовній заяві та страховому акті на суму 37 222, 10 грн.

Суд вказує, що згідно зі страховим актом № 006.00420718-1 від 26.04.2018 страховик повинен був здійснити страхове відшкодування наступним чином: перерахувати суму в розмірі 3 526, 56 грн. на р/р № 8500 в ПАТ "ВіЕсБанк", МФО 325213, , одержувач ТОВ "Арія Моторс" та суму 33 695, 54 грн. перерахувати на р/р 4600 в ГРУ КБ "Приват Банк", МФО 325321, , одержувач ТОВ "Арія Моторс".

З огляду на викладене вище, страховик стверджує, що ним було сплачено страхове відшкодування в загальній сумі 37 222, 10 грн. та виконано обов'язки передбачені умовами договору № 832/17-Т/Лвс, а відтак, до останнього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача.

Однак, суд вказує, що незважаючи на дані зазначені в страховому акті № 006.00420718-1 від 26.04.2018, матеріали справи містять лише одне платіжне доручення від 27.04.2018, з якого вбачається, що на рахунок ТОВ "Арія Моторс" № 8500 в ПАТ "ВіЕсБанк", МФО 325213, було перераховано суму в розмірі 3 526, 56 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач виконав свій обов'язок перед страхувальником лише в частині виплати, а саме на суму 3 526, 56 грн., адже це підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 27.04.2018.

З огляду на викладене вище, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Крім того, суд зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38. вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля ВМW, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2016, а отже на момент дорожньо-транспортної пригоди строк його експлуатації не перевищував строк, встановленого у п. 7.38 Методики.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Так, норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

З позовної заяви також вбачається, що позивачем 10.05.2018 на адресу відповідача було відправлено претензію про відшкодування збитків по полісу № АК/7564538, однак, зі слів позивача відповідач отримав дану претензію проте, так і не задовольнив вимоги позивача. Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази (опис вкладення в цінний лист, фіскальний чек) того, що зазначена претензія направлялася відповідачу та була ним отримана.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, виключно в межах суми яку було відшкодовано позивачем згідно з наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 27.04.2018 на суму 3 526, 56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця - автомобіля марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" згідно полісу № АК/7564538, ліміт за шкоду майну 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку та підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24.04.2018.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Таким чином, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1 відповідно до положень Закону України "Про страхування" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7564538, а до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортну в розмірі перейшло право вимоги в частині виплаченого страхового відшкодування в сумі 3 526, 56 грн. згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 27.04.2018, яке потерпіла особа мала до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Виплата страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв'язку з цим набув прав кредитора за договором обов'язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов'язанні), та страховиком за договором обов'язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов'язання - права і обов'язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене вище, позивач отримав право вимагати від відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 526, 56 грн., яку було виплачено згідно з наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 27.04.2018 за полісом № АК/7564538.

Разом з тим, відповідно до. ч. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Зважаючи на викладене вище та те, що відповідачем не спростовано доводи позивача та не надано суду жодних доказів сплати страхового відшкодування позивачу в досудовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, враховуючи принцип змагальності та рівності сторін, суд вказує, що позивачем було надано до суду матеріали справи та доведено лише ту обставину, що ним було виплачено страхове відшкодування саме на суму в розмірі 3 526,56 грн., за таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова товариство "Домінанта" (03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23; ідентифікаційний код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154; ідентифікаційний код 33908322) суму страхового відшкодування в розмірі 3 526 (три тисячі п'ятсот двадцять шість) грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 166 (сто шістдесят шість) грн. 94 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.10.2018

Суддя Баранов Д.О.