ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" жовтня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/938/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Шевченко К.О.

за участю представників сторін:

від прокурора: Міняйло У.О. за посвідченням;

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідачів: 1. ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради: не зявився;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога": ОСОБА_3 за довіреністю (приймала участь у судовому засіданні до виходу суду до нарадчої кімнати та оголошення вступної та резолютивної частин рішення);

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради до відповідачів ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" про визнання недійсним договору та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" про визнання недійсним договору оренди комунального майна берегозахісних споруд у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ „Пасажирська канатна дорога шляхом підписання сторонами удаваного правочину договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16; зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016р., укладений між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога", є удаваним та вчинений його сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору оренди комунального майна, про що свідчать умови оспорюваного договору, які не відповідають вимогам ст.1130 ЦК України, а навпаки, є істотними умовами договору оренди, зокрема щодо обєкту оренди, його страхування, терміну, на який укладається договір оренди. Тому правовідносини, що виниклим між сторонами мають регулюватися Законом України "Про місцеве самоврядування" та Законом України "Про оренду державного та комунального майна". В свою чергу договір оренди комунального майна порушує вимоги Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки Одеською міською радою не приймалося рішення щодо передачі у користування відповідача-2 комунального майна у вигляді берегозахисної споруди (буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада").

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.04.2017р. (суддя Смелянець Г.Є.) порушено провадження у справі № 916/938/17 та справу призначено до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2017р. (суддя Смелянець Г.Є.) у позові Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовлено у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017р. рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2018р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2017р. та рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2017р. у справі №916/938/17 скасовано, справу №916/938/17 направлено на новий судовий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2018р., справу №916/938/17 передано на розгляд судді Степанової Л.В.

15.12.2017 р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2018р. прийнято до провадження справу №916/938/17, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.05.2018р. о 11:20.

В підготовчому засіданні від 31.05.2018р. було оголошено про зупинення провадження у справі №916/938/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у справі №916/933/17 обєднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2018р. зупинено провадження у справі №916/938/17.

11.07.2018р. за вх.суду№2-3514/18 прокурор звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі №916/938/17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2018р. поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.07.2018р. о 12:00.

В підготовчому засіданні від 25.07.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 16.08.2018р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.07.2018р. викликано учасників справи у підготовче засідання відкладене на 16.08.2018р. о 12:00.

В підготовчому засіданні від 16.08.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 07.09.2018р. о 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2018р. викликано учасників справи у підготовче засідання відкладене на 07.09.2018р. о 12:20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

В підготовчому засіданні від 07.09.2018р. оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.09.2018р. о 11:50.

В судовому засіданні від 18.09.2018р. оголошено перерву по 11.10.2018р. о 10:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.09.2018р. викликано учасників справи у судове засідання на 11.10.2018р. о 10:30.

В судовому засіданні від 11.10.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/938/17.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

Як вказує прокурор, 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 (далі договір) відповідно до умов якого сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. Для реалізації спільного проекту задіються берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада". Пунктом 2.4.1. договору встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" має право користуватися берегозахисною спорудою у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" та надавати послуги оздоровчо-пляжного сервісу відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_1 затверджених Одеською міською радою, у тому числі надання послуг літнього кафе, протягом строку, на який він укладений. Згідно з п. 6.2. строк дії договору складає 5 років та є чинним до 17.08.2021р., у разі не припинення його у достроковому порядку передбаченому п. 2.2.3. У п. 1.5. договору зазначено, що берегозахисна споруда є власністю територіальної громади міста ОСОБА_1, а підприємцю надається право користуватися нею виключно для реалізації вищезазначених цілей та згідно умов даного договору.

Прокурор зазначає, що укладений між відповідачами договір є удаваним та вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме: договору оренди комунального майна. договір оренди комунального майна, укладений сторонами шляхом підписання удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин № 06/с-16, підлягає визнанню недійсним. Як зазначено у договорі сторони погодили, що його предметом є користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" комунальним майном - берегозахисною спорудою. Вказана берегозахисна споруда обліковується на балансі ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі Одеської міської ради на підставі розпорядження Одеської обласної ради №62/р-96 від 17.09.1996р. «Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради» та рішення Одеської міської ради №552 від 13.12.1996р. «Про прийняття до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління».

Прокурор стверджує, що фактично договір про співробітництво та організацію взаємовідносин є удаваним правочином, оскільки його умови не відповідають установленим ст. 1130 Цивільного кодексу України в частині предмету договору про спільну діяльність, а приховує договір оренди вказаного обєкту нерухомості, оскільки передається підприємцю для здійснення підприємницької діяльності та містить істотні умови договору оренди, зокрема: обєкт оренди (п. п. 1.1., 1.2. договору), термін на який укладається договір оренди (п. 6.2. договору), його страхування (п. 2.3.8. договору), а тому правовідносини, що виникли між сторонами повинні регулюватись Законами України «Про місцеве самоврядування України» та «Про оренду державного та комунального майна». Разом з цим, відповідно до ст. ст. 2, 5, 11, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 25, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передача комунального майна у користування може здійснюватися виключно на підставі рішень сесії ради, з обовязковим проведенням оцінки майна, що передається в користування. Крім цього, розпорядженням Одеського міського голови №1310-01р від 11.12.1999р. затверджено Порядок проведення конкурсу на право укладення договору оренди будівель (споруд, приміщень), які є комунальною власністю, яким передбачено обовязковість конкурсної процедури передачі в оренду комунального майна. Однак Одеською міською радою рішення про передачу в користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" берегозахисної споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" не приймалось, відповідні повноваження щодо укладання таких договорів ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради не делегувались. Положенням про ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 №384-VІ (далі Положення), також до повноважень ОСОБА_2 не віднесено питання про передачу комунального майна територіальної громади міста ОСОБА_1, яке перебуває на балансі ОСОБА_2. Відповідно до п. 2.1.5. Положення, ОСОБА_2 має право залучати на договірних засадах кошти та матеріальні ресурси субєктів підприємницької діяльності для ремонту та реконструкції обєктів берегозахисного комплексу узбережжя стосується лише обєктів, які вже перебувають у користуванні відповідних субєктів.

Прокурор вказує, що в порушення норм Законів України «Про оренду державного та комунального майна» та «Про місцеве самоврядування в Україні» берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", що перебуває у комунальній власності м. Одеси, передана у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" без прийняття відповідного рішення сесії Одеської міської ради, проведення оцінки майна та проведення конкурсної процедури. Вказані обставини відповідно до ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання вчиненого правочину недійсним та зобовязання повернути берегозахисну спору до комунальної власності м. Одеси.

В обґрунтування повноважень на звернення до суду з даним позовом прокурор зазначає, що відповідно до ст.2 ГПК України у випадках, встановлених законом, передбачає, що прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Але інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Таким чином, регулювання відносин оренди комунального майна з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на комунальне майно та тягне нераціональне його використання. Відповідно до ч. 6 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Враховуючи, що Одеська міська рада, яка відповідно до вимог чинного законодавства є розпорядником спірного нерухомого майна, не вжила жодних заходів щодо визнання недійним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 укладеного 17.08.2016 між ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" та повернення до комунальної власності м. Одеси спірного нерухомого майна, виникла необхідність представництва прокуратурою Одеської області в суді інтересів держави в особі Одеської міської ради.

Враховуючи викладене, прокурор просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме визнати недійсним договір оренди комунального майна берегозахісних споруд у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", укладений 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ „Пасажирська канатна дорога шляхом підписання сторонами удаваного правочину договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16 та зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Позивач в своїх поясненнях зазначає, що згідно з розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 17.09.1996 р. №62/р-96 «Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради», на підставі акту приймання-передачі від 01.01.1997р. та відповідно до рішення Одеського міськвиконкому «О приеме в коммунальную собственность имущества Одесского противооползневого управлення» від 13.12.1996р. №552 у комунальну власність Одеської міської ради було передано всю матеріально-технічну базу, у тому числі берегозахисні інженерні споруди. Берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", є берегозахисною інженерною спорудою, яка, серед інших, була споруджена відповідно до проектних завдань на протизсувні заходи другої черги протизсувних споруд. Замовником зазначених проектних робіт у 1966 р. виступало Одеське обласне протизсувне управління, яке в середині 90-х рр. було ліквідовано, після чого Одеською міською радою було прийняте рішення про створення управління інженерного захисту території міста, яке в 2002р. було реорганізовано в управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради. Виконавцем вказаних проектних завдань на протизсувні заходи була Одеська філія Державного республіканського інституту по проектуванню комунальних споруд міст України, «УКРГІПРОКОМУНБУД». Отже, вказані споруди відносяться до берегозахисних відповідно до діючих державних будівельних норм ДБН 1.1-24:2009 «Захист від небезпечних геологічних процесів», де у розділі 6 міститься вичерпна класифікація берегозахисних споруд.

Як вказує позивач, відповідно до п. 2.1.3 Правил устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_1, затверджених рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007р. №1133-V, берегозахисними спорудами у вигляді штучних пляжів є: «Ланжерон» - від буни СРЗ до траверса № 5, 1 черга ПЗС /від території ВАТ «Одеський судноремонтний завод № 2» до зовнішнього водовипуску Лермонтовської штольні „Жовтий Камінь; «Отрада» - від траверса № 5 до траверса № 7 - 1 черга ПЗС /від Лермонтовської штольні до Чорноморського яхт - клубу/; «Дельфін» - від траверса № 9 до траверса № 14-а, 1 черга ПЗС, /від Чорноморського яхт-клубу до території представництва Одеської облради/; «Аркадія» - від траверса №18,-1 черга ПЗС до траверса №3,-2 черга ПЗС, / від траверса № 18 до території яхт-клубу „Посейдон на Великому ОСОБА_4/; «Чайка» - від траверса №6,-2 черга ПЗС до траверса №7,-2 черга ПЗС, /до пляжу „Для інвалідів/; «Для інвалідів» - від траверса № 7 до траверса № 7-а, - 2 черга ПЗС; «Курортний» - від траверса № 7-а до траверса № 14,-2 черга ПЗС, /від пляжу „Для інвалідів до 16 ст. В. Фонтану/; «Золотий Берег» - від траверса № 14,-2 черга ПЗС до траверса № 17, 2 черга ПЗС, /від пішохідного спуску з пров. Амбулаторного до глибоководного випуску зливових вод/; «Великофонтанський» - від траверса № 17,-2 черга ПЗС до траверсу № 18-а, - 2 черга ПЗС /район провулка „Маяковий/; «Монастирський» - від трайерса № 1,-3 черга ПЗС до траверса №3,-3 черга ПЗС /від берегозахисних споруд до мису ОСОБА_4, причалу гідротехнічної бази берегоукріплювальних робіт/; «Дача Ковалевского» - від території порту-укриття до провулку 2-й Приморський; «Чорноморка» - від території аматорського причалу № 129 (провулок 2- й Приморський) до північних огороджувальних берегозахисних споруд житлового масиву «Совиньон». Так, у п. 1.3 вищевказаних правил міститься визначення пляжу як сформованого природою або штучно створеного обєкту, призначеного, з одного боку - для масового купання людей (ділянка акваторії, обмежена з боку відкритого моря знаками зони купання з прилеглою до неї ділянкою берегової території, складеної з пляжного матеріалу), з іншого боку, це активні берегозахисні споруди у складі, протизсувних і протиобвальних заходів на ділянках, де основи схилів розміщені на контактах з водним дзеркалом моря, для захисту корінних берегів, стабілізації зсувних схилів, розширення або збереження існуючих пляжів та мають обмежений режим використання.

Позивач зазначає, що п. 1.3 спірного договору сторони погодили, що ТОВ "Пасажирська канатна дорога" бере зобовязання виконувати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди. Пунктами 1.4, 2.4.1 спірного договору передбачено, що ТОВ "Пасажирська канатна дорога" має право користуватися берегозахисною спорудою, надавати послуги платного сервісу відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_1, в тому числі надання послуг літнього кафе. Таким чином так званим вкладом ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради у спільну діяльність за змістом спірного договору є надання у користування належної територіальній громаді міста ОСОБА_1 берегозахисної споруди, у той час, як ТОВ "Пасажирська канатна дорога" має право самостійно господарювати на зазначеній берегозахисній споруді, робити на ній реконструкцію та капітальний ремонт, надавати платні послуги третім особам.

Крім того в договорі про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16 відсутні вказані істотні умови договору про спільну діяльність: відсутнє визначення спільних дій або ведення спільних справ сторін, в той же час наявні взаємні права і обовязки у розділі 2 договору, відсутня умова участі сторін у результатах спільних дій, а також відсутнє визначення самих результатів спільних дій, на які має бути спрямований договір про спільну діяльність; відсутні умови покриття витрат і збитків учасників у процесі здійснення спільних дій. За умовами спірного договору управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради передало ТОВ "Пасажирська канатна дорога" у користування берегозахисну споруду у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Позивач зазначає, що п.п. 2.3.3, 2.3.4 договору встановлено обовязок ТОВ "Пасажирська канатна дорога" до 01.05.2017р. за власні кошти здійснити відповідні ремонтні роботи та роботи з благоустрою прилеглої території, своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди. Пунктом 2.3.8. договору передбачено обовязок ТОВ "Пасажирська канатна дорога" протягом місяця після укладання договору укласти договори страхування майна (буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада") та постійно поновлювати вказані договори страхування. Таким чином, спірний договір від 17.08.2016 р. №06/с-16 містить істотні умови договору оренди стосовно права користування обєктом комунального манна, його страхуванням, а також проведенням поточного та капітального ремонтів.

Позивач стверджує, що умови спірного договору про спільну діяльність свідчать про наявність між відповідачами зобов'язальних правовідносин за договором, який за своєю правовою природою є договором оренди берегозахисної споруди, що є власністю територіальної громади міста ОСОБА_1. На думку Одеської міської ради, спірний договір оренди комунального майна, укладено з порушенням встановлених чинним законодавством України вимог, встановлених для договорів оренди комунального майна у звязку з чим він підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначає, що Одеською міською радою не було прийнято рішення про передачу у користування ТОВ "Пасажирська канатна дорога" спірної берегозахисної споруди, а також на те, що конкурс на право укладання оренди даного обєкту проведено не було; в управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради відсутні повноваження на укладання договорів оренди комунального майна.

Також позивач підтримує і позовні вимоги прокурора про зобовязання відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Відповідач ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради позовні вимоги визнає та зазначає, що предметом оскарження в даному випадку є договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016р., відповідно до якого ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (надалі ОСОБА_2), з одного боку, а ТОВ "Пасажирська канатна дорога", з іншого боку, зобовязалися шляхом обєднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря м. Одеси і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. Для реалізації спільного проекту задіється берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" є берегозахисною спорудою, яка була споруджена до проектних завдань на протизсувні заходи другої черги протизсувних споруд (ділянка від пляжу «Ланжерон» до пляжу «Аркадія» морських берегозахисних споруд. Замовником зазначених проектних робіт у 1966 році виступало Одеське обласне протизсувне управління, яке в середині 90-х років було ліквідовано, внаслідок чого Одеською міською радою було прийняте рішення про створення управління інженерного захисту території міста. Виконавцем вказаних проектних завдань на протизсувні заходи була Одеська філія Державного республіканського інституту по проектуванню комунальних споруд міст України «УКРГІППРОКОМУНБУД». У відповідності до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року №62/р-96 Одеським обласним протизсувним управлінням відповідно до акту приймання-передачі від 01.01.1997р. було передано усю матеріально-технічну базу на баланс управління капітального будівництва міського виконавчого комітету. В результаті цього розпорядженням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №62р від 24.01.1997р. на виконання рішення Одеського міськвиконкому №552 від 13.12.1996р. «Про прийняття до комунальної власності міста майна протизсувного управління», управлінням капітального будівництва міськвиконкому було передано на баланс управління інженерного захисту території міста матеріально-технічну базу Одеського обласного протизсувного управління у склад якого входили берегозахисні споруди, у тому числі й штучні піщані пляжі міста ОСОБА_1. У 2002 році Одеською міською радою було прийнято рішення про реорганізацію управління інженерного захисту території міста в управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради. ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради відповідно до вимог цивільного та господарського кодексів України укладались договори про співробітництво та організацію взаємовідносин. Прокуратурою області було витребувано з ОСОБА_2 інформацію щодо укладених договорів, на думку прокуратури області данні договори є удаваними, а саме приховують інший договір, а саме договір оренди.

Відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що для того, щоб мати право звертатися до суду з позовом прокуратура Одеської області мала б для початку обґрунтувати наявність повноважень, а саме довести, що орган місцевого самоврядування, тобто Одеська міська рада, не здійснює або неналежним чином здійснює владні повноваження, що належать до її компетенції відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Прокуратура не має право визначати самостійно наявність чи відсутність такої ознаки, як не здійснення або неналежне здійснення владних повноважень органом місцевого самоврядування. Таким чином не можуть вважтися як доведений факт припущення прокуратури Одеської області, викладені у позовній заяві, про те, що оскільки Одеська міська рада самостійно не звернулася до суду із позовом, то це свідчить про наявність у прокуратури підстав для предявлення позову.

Крім того відповідач вказує, що як на доказ позовних вимог, заступник прокурора Одеської області посилається на лист ОСОБА_2 від 03.02.2017 №02/01-12/116, в якому зазначено, що спірні берегозахисні споруди є комунальною власністю та знаходяться на балансі ОСОБА_2 як основні засоби. Проте, прокуратурою не визначено балансову вартість комунального майна та у порушення вимог п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», не сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру виходячи із вартості комунального майна, що на думку прокуратури, підлягає поверненню. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку об'єднання відповідних вимог судовий збір підлягає сплаті з вимог як немайнового. так і майнового характеру. Доводи позивача щодо підписання сторонами удаваного правочину є також безпідставними. Так, між ТОВ "Пасажирська канатна дорога" та ОСОБА_2 17.08.2016р. укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16. Відповідно до умов вказаного договору, а саме п. п. 1.1. - 1.5. сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одесі і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. Для реалізації спільного проекту задіються берегозахисні споруди у вигляді буни №6-в та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу «Отрада», згідно схеми, що є невідємною частиною договору. Згідно п.2.4.1., п.6.2. договору, ТОВ "Пасажирська канатна дорога" має право користуватися берегозахисною спорудою та надавати послуги оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної якості протягом строку, на який він укладено - до 17.08.2021 року.

Відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" зазначає, що берегозахисні споруди є власністю територіальної громади міста ОСОБА_1 та підприємцю надається право тимчасового сумісного користування ними, без виникнення повного або часткового права власності на споруди. Для досягнення вказаних цілей сторонами було укладено договір, за яким сторони повинні були досягти мети зі створення умов для розвитку курортно- рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря у місті ОСОБА_1 і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. При цьому в результаті виконання сторонами умов договору ОСОБА_2 забезпечує виконання покладених на нього Положенням завдань та функцій. Так, згідно з Положенням завданнями та функціями ОСОБА_2 є забезпечення розробки та реалізації оперативних заходів і довгострокових програм розвитку інженерної інфраструктури узбережжя та ефективного використання території міста і морського узбережжя. Для цього ОСОБА_2 може залучати на договірних засадах кошти і матеріальні ресурси організацій, підприємств, фізичних осіб-підприємців. Тобто, ОСОБА_2 повинно забезпечити належний технічний стан інженерної інфраструктури узбережжя та його ефективне використання, у тому числі із залученням коштів і матеріальних ресурсів на договірних засадах. Відповідно до листа ОСОБА_2 від 10.04.2018р. за № 04/01-10/261, вказаний орган місцевого самоврядування є балансоутримувачем берегозахисних споруд з 24.01.1997р., згідно інвентарної картки балансова вартість складає 805653,00грн. За період з 2014 року ремонт споруд за рахунок бюджетних коштів Одеської міської ради не проводився. За період 1996-2013р.р. інформація про проведення поточного та/або капітального ремонту вказаного майна відсутня. Саме з цих підстав сторонами було укладено договір, який за своєю природою є змішаним договором, що вбирає в себе положення, як договору підряду (виконання робіт з поточного ремонту, та/або капітального ремонту берегозахисної споруди), так і договору про спільну діяльність (обєднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети створення умов для розвитку курортно- рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса та для підтримання берегозахисних споруд у належному технічному стані).

Як стверджує відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" умови спірного договору виконуються належним чином, відповідно до передбачених прав та обовязків. Так, згідно актів обстеження берегозахисних споруд від 15.06.2017р. (долучено до матеріалів справи) та 13.08.2018р., складеного на території пляжу «Отрада» представниками ТОВ "Пасажирська канатна дорога" та КП «Узбережжя» Одеської міської ради, обєкти оренди (буна №6- б загальною довжиною 46м та буна №6-в загальною довжиною 41м) знаходяться у належному технічному стані, створено відповідні умови для курортного та оздоровчо-пляжного сервісу; використовуються за цільовим призначенням як берегозахисні споруди. Підприємницька діяльність на вказаних бунах не ведеться. Самочинно встановлених споруд не виявлено. Забезпечено вільних доступ до берегозахисних спору. Крім цього, встановлено наявність відповідних ремонтно-відновлюваних робіт. Виконано роботи з посилення конструкцій залізобетонних бун. Слід зазначити, що додатком №1 до договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016р. є схема ділянки штучного пляжу та підпірної стінки між бунами №6б та №6в та траверсом 7 першої черги берегозахисних споруд. Схемою також підтверджується, що між Орендним підприємством "Пасажирська канатна дорога" та ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради укладено договір оренди берегозахисних споруд №4 від 25.01.2002р., відповідно до якого підприємству передано у тимчасове платне користування комплекс берегозахисних споруд у вигляді штучного пляжу площею 2100кв.м. Договір укладено строком на 25 років та діє до 31 грудня 2026 року. У відповідності до п. 4.7 договору цільовим використанням орендованого майна є надання платних послуг відпочиваючим. Відповідно п.1 Статуту ТОВ "Пасажирська канатна дорога", зареєстрованого 20.06.2006, вказане товариство створено шляхом перетворення Орендного підприємства "Пасажирська канатна дорога" та є правонаступником усіх прав та обовязків цього підприємства. Крім того, між ТОВ "Пасажирська канатна дорога" та вказаним ОСОБА_2 укладено договір оренди берегозахисних споруд №107-ор від 12.07.2010р., відповідно до якого ТОВ "Пасажирська канатна дорога" передано у тимчасове платне користування берегозахисну споруду у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу «Отрада» між буною №6-в та траверсом №7 першої черги берегозахисних споруд площею 3150,0м.кв. терміном на 15 років. Цільове використання об'єкта оренди - надання громадянам платних послуг оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної якості.

Відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" зазначає, що укладання спірного договору про співробітництво та організацію взаємовідносин зумовлено переш за все необхідністю підтримання берегозахисних споруд у належному технічному стані, оскільки ділянки штучного піщаного пляжу перебувають в оренді ТОВ "Пасажирська канатна дорога" та межують з берегозахисними спорудами, визначених у п. 1.2 спірного договору. До укладання договору берегозахисні споруди перебували вкрай незадовільному стані, що приводило до їх руйнування, а також вимиванню штучного піщаного пляжу під впливом морської стихії. Доказів щодо користування ТОВ "Пасажирська канатна дорога" берегозахисними спорудами у інший спосіб, ніж проведення ремонту та підтримання їх у належному технічному стані, прокурором не надано. Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" вказує, що уклавши договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с- 16 від 17.08.2016, сторони - ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога" діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обов'язків, які передбачені договором. Сторони не мали на меті приховати відносини оренди комунального майна, оскільки аналіз умов спірного договору свідчить про укладення відповідачами договору, який за своєю правовою природою є змішаним договором про спільну діяльність та підряду і відповідає положенням статей 837, 1130, 1131 ЦК України та загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 6 ЦК України, а також свідчить про відсутність у ньому умов, притаманних правовідносинам оренди комунального майна. Вимогами ст.ст.1130, 1131 ЦК України закріплено, що предметом договору є сумісна діяльність сторін для досягнення спільної господарської мети без створення юридичної особи. Взаємні права та обовязки учасників опосередковані необхідністю досягнення загальної мети. Умови договору про спільну діяльність визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Спірний договір не містить усіх перелічених істотних умов договору оренди комунального майна. Крім того, не підтверджено й передачі в оренду самого об'єкта, оскільки відсутній акт приймання-передачі берегозахисних споруд між відповідачами, а умова щодо страхування майна не може бути доказом укладення сторонами договору оренди, оскільки чинне законодавство не забороняє страхування об'єктів при укладенні сторонами договорів про спільну діяльність.

Як вказує відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога", прокурор звертаючись із заявленим позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради та посилаючись на порушення відповідачами прав Одеської міської ради як власника нерухомого майна - берегозахисної споруди, не довів належними доказами наявність таких прав у Одеської міської ради, оскільки наявність таких прав у міськради відповідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України може бути підтверджено тільки фактом державної реєстрації прав на нерухоме майно, так як вказана стаття ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Не доведені прокурором належними доказами й посилання на те, що відповідачі в результаті укладання спірного договору спричинили державі і територіальній громаді економічні збитки, не визначено прокурором й розмір таких збитків. Господарчі суб'єкти різних форм власності не позбавлені права укласти договір для досягнення спільної господарської мети шляхом їх сумісної діяльності, яка не забороняється чинним законодавством. Договором про сумісну діяльність опосередковуються взаємовідносини виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, місцевих державних адміністрацій з розташованими на відповідній території підприємствами, установами та організаціями щодо залучення (об'єднання) їх коштів, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури, вирішення інших питань, що стосуються спільних інтересів територіальних громад відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Предметом договору про сумісну діяльність, тобто досягнення певної господарської мети, може бути не тільки будівництво жилого будинку, виробничих потужностей тощо, але й їх спільна експлуатація. Таким чином, спірний договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16, укладений 17.08.2016р. між ТОВ «ПКД» та ОСОБА_2 містить істотні умови договору про сумісну діяльність стосовно предмета та мета договору, взаємних права та обовязків учасників сумісної діяльності, обовязків кожного з учасників; розмір та порядок внесення учасниками грошових та майнових внесків у спільну діяльність, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, порядок наступного спільного використання майна, строк дії договору та умови його припинення.

Крім того, як стверджує відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога", відповідно до п.2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).У зв'язку з наведеним, господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту. Проте, Позивач не визначає у позовній заяві з якого моменту визнати недійсним спірний договір - з моменту укладання чи припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст. 216 ЦК та ст. 208 ГК відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У звязку із зазначеним, у порушення вищезазначених норм Закону, прокурором не визначено що саме підлягає поверненню за спірним договором та яким способом. Відповідно до п. 1.4. спірного Договору, ТОВ "Пасажирська канатна дорога", надано лише право тимчасового сумісного користування берегозахисними спорудами у вигляді бун. Проте, зазначене комунальне майно ТОВ "Пасажирська канатна дорога" не передавалось, будь-який акт приймання-передачі майна між сторонами договору не підписувався. Реституція, як спосіб захисту цивільного права, в даному випадку застосовуватися не може, оскільки комунальне майно не вибувало із володіння, користування чи розпорядження його власника.

Враховуючи викладене, відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога", прокурор зазначає, що не можливо погодитися з твердженням ТОВ "Пасажирська канатна дорога" щодо відсутності у прокуратури повноважень на здійснення представництва інтересів Одеської міської ради, оскільки ст. 131-1 Конституції України визначено, що представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 53 ГПК України встановлено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. З аналізу наведених норм витікає, що органи прокуратури за наявності порушень або загрози порушень інтересів держави та неналежного виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень вживає заходи щодо захисту інтересів держави. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад. Таким чином, саме з метою захисту інтересів держави прокуратурою подано дану позовну заяву. Однак, міською радою з моменту виникнення підстав для звернення до суду з відповідним позовом не було вжито жодних заходів щодо визнання недійним договору, що суттєво зашкодило інтересам держави. Відтак, викладені обставини послугували підставою та обумовлювали необхідність саме представництва прокуратурою Одеської області інтересів держави в особі Одеської міської ради з метою захисту інтересів держави.

Щодо тверджень відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога", що спірний договір від 17.08.2016р. є змішаним, оскільки за своєю суттю відповідає зобовязальним правовідносинам, що виникають з договору підряду (виконання робіт з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахисної споруди і системи водовідведення) та договору про спільну діяльність (обєднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса та для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані) і не містить істотних умов договору оренди прокурор вказує, що Верховний Суд у своїй постанові від 07.03.2018р. при направленні даної справи на новий розгляд звернув увагу на те, що ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога" уклали спірний договір з метою приховування іншого правочину - договору оренди комунального майна, який вони насправді вчинили, тобто спірний договір є удаваним правочином згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України. Ураховуючи викладене, відносини сторін регулюються за правилами щодо правочину, який сторонами насправді вчинено. Положеннями ст.ст. 2, 5, 11, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 25, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що передача комунального майна у користування може здійснюватися виключно на підставі рішень сесії ради, з обовязковим проведенням оцінки майна, що передається в користування. Крім цього, розпорядженням Одеського міського голови від 11.12.1999р. №1310-01р затверджено Порядок проведення конкурсу на право укладення договору оренди будівель (споруд, приміщень), які є комунальною власністю, яким передбачено обовязковість конкурсної процедури передачі в оренду комунального майна. Разом з цим, Одеською міською радою рішення про передачу в користування товариству комунального майна, яке є предметом договору не приймалось, відповідні повноваження щодо укладання таких договорів ОСОБА_2 інженерного розвитку території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради не делегувались.

Прокурор вказує, що Верховним Судом звернуто увагу, що при укладанні оспорюваного договору волевиявлення учасників правочину не відповідає їх внутрішній волі, оскільки оспорюваний договір вчинено з метою врегулювання відносин користування обєктів комунальної власності для здійснення підприємницької діяльності. Верховний Суд зазначав, що відсутність такої істотної умови договору як оренда плата, не свідчить про те, що це не договорів оренди, оскільки в оспорюваному договорі наявні інші істотні умови договору оренди передбачені ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» такі як: право тимчасового користування комунальним майном (пункти 1.4, 2.4.1 договору); термін дії договору (пункт 6.2 договору); відновлення майна наданого в користування (пункти 1.3, 2.3.1 - 2.3.5 договору); порядок здійснення контролю за станом об'єкта наданого в тимчасове користування (пункт 2.2 договору); страхування майна наданого в тимчасове користування (пункт 2.3.8 договору). З викладеного слідує про укладення саме договору оренди, а не іншого (договору про спільну діяльність), але з порушенням вимог закону, який регулює правовідносини з оренди державного і комунального майна. Таким чином, вказаний удаваний правочин, вчинений для приховання передачі у користування комунального майна та уникнення зобовязань щодо внесення плати за користування, підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання.

Як стверджує прокурор, не можливо погодитись із доводами відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога" про те, що оскаржуваний договір є змішаним та містить елементи договорів підряду та спільної діяльність, оскільки відповідно до ст.837 ЦК України підрядні роботи виконуються підрядником за плату, а підрядник не набуває права користування обєктом договору, тоді як відповідно до умов договору ТОВ "Пасажирська канатна дорога" передано саме в користування берегозахисну споруду, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. При цьому умови договору, якими передбачено обовязки виконати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди, підпадають під ознаки ремонту орендарем обєкта оренди, що врегульовано ст. 776 ЦК України та ст. 18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Щодо існування в оспорюваному правочині ознак договору про спільну діяльність, то в цій частині слід зазначити, що згідно ч.І ст.1130 ЦК України мета спільної діяльності не повинна суперечити закону, в той час як за Договором ОСОБА_2 як балансоутримувач, до обовязків якого входить підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані, фактично передало її в користування ТОВ «Пасажирська канатна дорога» всупереч законодавчій забороні, встановленій ст. 4 Закону України №,Про оренду державного та комунального майна». Так, комунальне майно - берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б (46 погонних метрів) та буни №6-в (41 погонний мент) першої черги протизсувних споруд, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу «Отрада» є гідротехнічною захисною спорудою. Відповідно до Додатку А «Терміни та визначення понять» ДБН 2.4-3- 2010 гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. Таким чином, не можуть бути обєктами оренди гідротехнічні захисні споруди, хоч відповідно до умов договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16, укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога" субєкту господарювання надано у користування саме берегозахисна споруда.

Крім того, як вказує прокурор, висновки відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога" у відзиві про те, що між сторонами договору не відбулося фактичної передачі об'єкту є передчасними та помилковими, з огляду на зміст договору, а саме: пп. 2.2.3 (ОСОБА_2 має право вимагати дострокового розірвання договору у разі невикористання берегозахисної споруди взагалі або використання їх не за цільовим призначенням); пп. 2.3.6 (для досягнення цілей вказаних в розділі 1 договору, Підприємець зобов'язаний забезпечити ОСОБА_2 доступ на берегозахисну споруду з метою перевірки їх стану і відповідності напряму використання за цільовим призначенням згідно умов даного договору); пп. 2.4.1 (Підприємець має право користуватися берегозахисними спорудами у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщенні у м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу «Отрада» та надавати послуги оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної якості відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_1, затвердженими Одеською міською радою, протягом строку, на який він укладений). Аналогічна правова позиція викладена в постанові обєднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.06.2018 р. по справі № 916/933/17. На підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Прокурор зазначає, що необґрунтованим є посилання відповідача на ч. 4 ст. 334 ЦК України в редакції 2003 року стосовно недоведеності прокурором права власності Одеської міської ради на нерухоме майно, яке є предметом договору, оскільки право власності на зазначене майно не зареєстровано в установленому законодавством порядку. Так, відповідно до інформації Одеської міської ради комунальне майно, яке є предметом договору було побудовано у 60-тих роках на замовлення Одеського обласного протизсувного управління та в подальшому на підставі розпорядження Одеської обласної ради №62/р-96 від 17.09.1996р. «Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради» та рішення Одеської міської ради №552 від 13.12.1996 «Про прийняття до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління» передано до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1. Дані розпорядження та рішення є адміністративними актами, що не заборонені законом. Право комунальної власності територіальної громади м. Одеси на берегозахисну споруду набуто правомірно та у відповідності до положень ст. 4 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про власність», що були чинними на час прийняття зазначених адміністративних актів. Нерухоме майно, яке є предметом договором є комунальною власністю та зазначений факт підтверджується самим договором про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016р. Також, нерухоме майно, яке є предметом договору побудовано у 60-тих роках, а ч. 4 ст. 334 ЦК України в редакції 2003 року не має зворотної сили у часі з приводу обовязковості проведення державної реєстрації зазначеного нерухомо мого майна, у звязку з цим посилання відповідача на вказану норму права є помилковим.

Крім того прокурор вказує, що прокуратурою згідно вимог Закону України «Про судовий збір» вірно визначено суму судового збору за подачу позову у розмірі 3200,00грн., оскільки прокуратурою заявлено дві немайнові вимоги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-2016, укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога" слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про прокуратуру" при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право, зокрема, звертатись до суду, з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Пунктом першим ч.6 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатись до суду з позовом (заявою, поданням).

Частиною першою ст.2 Господарського процесуального кодексу України, в якій визначено підстави порушення справ у господарському суді, відносить до таких підстав позовні заяви прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень ч. 3 цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, згідно ч.2 ст.29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів, зокрема, органів місцевого самоврядування.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи прокуратури України, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, в якості обґрунтування подання прокурором даного позову для представництва інтересів держави в особі представницького органу територіальної громади міста - Одеської міської ради, прокурор вказує на невідповідність оспорюваного договору вимогам чинного законодавства, що, як наслідок, порушує права Одеської міської ради.

Судом встановлено, що 17.08.2016р. між відповідачами було укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 відповідно до умов якого сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. Для реалізації спільного проекту задіється берегозахисна споруда у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 235 ЦК України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до змісту прав і обов'язків сторін договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16, відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" на підставі спірного договору фактично отримав право користування комунальним майном - берегозахисною спорудою у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, що розміщені в м. Одесі, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" з правом надавати платні послуги оздоровчо-пляжного сервісу (п. 2.4.1 договору).

Крім того, за умовами спірного договору відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" взяло на себе зобов'язання виконати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди; після створення пляжу нести відповідальність за безпеку життя і здоров'я відпочиваючих та інших осіб, які перебувають на території берегозахисної споруди (пункти 1.3, 2.3.9).

Враховуючи викладені умови договору від 17.08.2016р. №06/с-16 суд зазначає, що є помилковими доводи відповідачів про наявність у договорі, що оспорюється, елементів договору підряду та договору про спільну діяльність з огляду на таке.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України підрядні роботи виконуються підрядником за плату, а підрядник не набуває права користування об'єктом договору, тоді як відповідно до умов договору відповідачу ТОВ "Пасажирська канатна дорога" було передано саме в користування берегозахисну споруду, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеса в особі Одеської міської ради.

При цьому умови договору, згідно з якими відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" взяло на себе зобов'язання виконати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди, підпадають під ознаки ремонту орендарем об'єкта оренди, що врегульовано статтею 776 Цивільного кодексу України та статтею 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Доводи відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога" про наявність в оспорюваному правочині ознак договору про спільну діяльність не узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 1130 Цивільного кодексу України про укладення такого виду цивільно-правових договорів для здійснення його сторонами спільних дій для досягнення спільної мети, яка не суперечить закону, оскільки за умовами оспорюваного договору відповідач ОСОБА_2 як балансоутримувач, до обов'язків якого входить підтримання спірної берегозахисної споруди у належному технічному стані, фактично передав її в користування відповідачу ТОВ "Пасажирська канатна дорога" всупереч законодавчій забороні згідно з ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Правочин, який вчинено сторонами, спрямовано на приховання іншого правочину - договору найму (оренди) нерухомого комунального майна, який сторони насправді вчинили, тобто спірний договір є удаваним правочином згідно з ч.1 ст. 235 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 235 Цивільного кодексу України в разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору найму (оренди) комунального майна, врегульовані положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендодавцями майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном.

Одеська міська рада в силу статті 12 Земельного кодексу України уповноважена державою на розпорядження землями територіальної громади міста ОСОБА_1 та здійснює від імені та в інтересах територіальної громади міста ОСОБА_1 правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі з правом передання об'єктів права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам на підставі частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Спірним договором фактично відповідачем ОСОБА_2 було передано в користування відповідача ТОВ "Пасажирська канатна дорога" об'єкт комунальної власності, хоча за законодавством України така правомочність належить лише власнику - територіальній громаді, від імені та в інтересах якої діє позивач (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Отже, всупереч наведеним вимогам спірний договір, який за своєю правовою природою є договором оренди, укладений неуповноваженою особою.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об'єкт спірного договору - берегозахисна споруда взагалі не може бути об'єктом оренди.

Отже, договір про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16 укладено між відповідачами як удаваний правочин, без додержання загальних вимог щодо дійсності правочину, який сторони мали на увазі (частини 1, 2, 5 статті 203 Цивільного кодексу України), що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова думка викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018р. по справі №916/933/17.

Враховуючи викладене, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-2016, укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ "Пасажирська канатна дорога", обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" слід зазначити наступне.

Судом зазначає, що актами обстеження берегозахисних споруд від 01.06.2017р. та від 13.08.2018р., які були надані відповідачем ТОВ "Пасажирська канатна дорога", встановлено, що ТОВ "Пасажирська канатна дорога" надано право тимчасового сумісного користування вказаними бунами на підставі договору про співробітництво та організацію взаємовідносин №06/с-16 від 17.08.2016р., на бунах наявні ознаки відповідних ремонтно-відновлювальних робіт. Виконано роботи з посилання конструкцій залізобетонних бун. За результатами обстеження встановлено, що обєкти знаходяться у належному технічному стані, створено відповідні умови для курортного та оздоровчо-пляжного сервісу. Використовуються виключно за цільовим призначенням як берегозахисні споруди. Підприємницька діяльність на вказаних бунах ТОВ "Пасажирська канатна дорога" не ведеться. Самочинно встановлених споруд не виявлено. Забезпечено вільний доступ до берегозахисних споруд.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ "Пасажирська канатна дорога" не веде свою підприємницьку діяльність на берегозахисній споруді у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада".

Крім того зазначене майно відповідачу ТОВ "Пасажирська канатна дорога" не передавалося у звязку з чим позовні вимоги прокурора про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" необгрунтовані, не підтверджені матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року)» (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини «Серявін проти України» від 10.02.2010р.).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради підлягають частковому задоволенню в частині визнання недійсним договвору оренди комунального майна берегозахисних споруд у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ „Пасажирська канатна дорога шляхом підписання сторонами удаваного правочину договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16, в частині позовних вимог про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" судом відмовлено.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

23.08.2018р. за вх.суду№17218/18 прокурор звернувся до суду з заявою щодо розподілу судових витрат в якій зазначає, що прокуратурою при розгляді даної справи сплачено наступні витрати, а саме: судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3200,00грн., за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3520,00грн. та за розгляд касаційної скарги у розмірі 3840,00грн.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (відповідачів).

Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1600,00грн. підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам з відповідачів у рівних частинах.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3520,00грн. та за розгляд касаційної скарги у розмірі 3840,00грн. покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради до відповідачів ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" про визнання недійсним договору та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди комунального майна берегозахисних споруд у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада", укладеного 17.08.2016р. між ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (65007, м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 18, ) та ТОВ „Пасажирська канатна дорога (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 17-А, ) шляхом підписання сторонами удаваного правочину договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 17.08.2016р. №06/с-16.

3. В частині позовних вимог про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно берегозахисні споруди у вигляді буни №6-б та буни №6-в першої черги протизсувних споруд, між траверсом №6 та №7 в районі пляжу "Отрада" відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (65007, м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 18, ) на користь Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська,3, ) 800/вісімсот/грн. судового збору за подання позовної заяви, 1760/одна тисяча сімсот шістдесят/грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 1920/одна тисяча девятсот двадцять/грн. судового збору за подання касаційної скарги.

5. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасажирська канатна дорога" (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 17-А, ) на користь Прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська,3, ) 800/вісімсот/грн. судового збору за подання позовної заяви, 1760/одна тисяча сімсот шістдесят/грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 1920/одна тисяча девятсот двадцять/грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Накази видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

6. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00грн. покласти на Прокуратуру Одеської області.

Повне рішення складено 17 жовтня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова