ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1151/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів Н.М. Принцевської, С.В. Таран,

при секретарі судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників сторін:

від ПАТ «Сбербанк»: Я.В. Чуйко

від ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод»: О.Ю. Глуховський

від ПАТ «Банк «Національні інвестиції»: не з'явився

від ТОВ «Фінансгарант»: І.В. Тесля

від ТОВ «НВП «НКЕМЗ»: Т.В. Стрельцова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 (суддя М.Б. Сулімовська, м. Херсон, повний текст складено 22.11.2017)

у справі № 923/1151/15

за заявою Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод»;

2.Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції»

3.Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант»

про визнання недійсним договору від 11.03.2014р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011р.

в межах справи про банкрутство

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод»

про банкрутство,

встановив:

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.07.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод".

10.03.2016 ухвалою місцевого господарського суду затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою від 09.03.2017 боржника - ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Глуховського О.Ю.

31.05.2017 в порядку статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі також - Закон про банкрутство) до Господарського суду Херсонської області звернувся кредитор - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" із заявою про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011, укладеного між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ПАТ «Сбербанк» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу суду скасувати повністю та визнати недійсним вказаний вище договір, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Скаржник, вважає, що оспорюваний договір має всі ознаки фіктивного правочину, а отже, на підставі ч. 2 ст. 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Так, ПАТ «Сбербанк» вказує, що сторони оспорюваного правочину не виконували його умов; на час вчинення цього правочину сторони наперед передбачали та свідомо допускали або навіть бажали ненастання правових наслідків, які обумовлювалися вказаним договором; боржник заздалегідь знав, що не зможе виконати умови укладеного договору; внаслідок укладення оспорюваного договору солідарного обов'язку було створено штучну кредиторську заборгованість у обсязі, достатньому для отримання контролю за процедурою банкрутства з метою подальшого ухилення від сплати кредитних зобов'язань.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі №923/1151/15 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до Одеського апеляційного господарського суду. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи всіх рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення - доказів отримання сторонами даної справи, зокрема, ПАТ "Сбербанк", копії ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду. Протокол судового засідання від 21.12.2017 свідчить про те, що, у зв'язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі Одеського апеляційного господарського суду, судове засідання було розпочато в інший час, ніж зазначено в ухвалі суду. Крім того, Верховний суд зазначив, що Одеський апеляційний господарський суд в порушення ч. 7 ст. 116 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) ухвалою від 21.12.2017 відмовив у задоволенні клопотання ПАТ "Сбербанк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з посиланням на порушення строків подання відповідного клопотання, встановлених як чинною редакцією ГПК України (ст. 197), так і ст. 741 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), хоча такий строк назване товариство не порушило.

14.08.2018 матеріали справи №923/1151/15 надійшли до Одеського апеляційного господарського суду.

20.08.2018 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду справу прийнято до провадження у складі судді-доповідача Л.В. Поліщук, суддів: Н.М. Принцевської, С.В. Таран та призначено до розгляду на 06.09.2018 о 10:30.

28.08.2018 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2018.

У своїх поясненнях ТОВ «Фінансгарант» просив залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» у додаткових поясненнях підтвердив свою раніше висловлену позицію про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У судовому засіданні 06.09.2018 оголошено перерву до 26.09.2018р. о 16:00 год.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заявлених клопотань, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.07.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод».

У той же день оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

Після оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство до суду звернулись конкурсні кредитори, у тому числі ПАТ «Банк «Національні інвестиції» з грошовими вимоги до боржника на суму 360777887,88 грн.

ТОВ «Фінансгарант» звернулося до господарського суду з заявою від 12.01.2016 про заміну ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на його правонаступника ТОВ «Фінансгарант».

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», визнано вимоги кредиторів до боржника, зокрема, визнано вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в сумі 1218,00 грн. судового збору - перша черга, 12030638,02 грн. - четверта черга, 2926583,79 грн. - шоста черга; відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансгарант» про заміну сторони її правонаступником.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 (з урахуванням ухвали від 24.10.2016 про виправлення описки) ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 в частині визнання кредиторських вимог ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в сумі 1218,00 грн. перша черга, 12030638,02 грн. четверта черга, 2926583,79 грн. шоста черга, а також в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінансгарант» про заміну ПАТ «Банк "Національні інвестиції» на його правонаступника в особі ТОВ «Фінансгарант» - скасовано; задоволено заяву ТОВ «Фінансгарант» про заміну сторони її правонаступником; замінено ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як кредитора у даній справі на правонаступника - ТОВ «Фінансгарант»; визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ «Фінансгарант» в сумі 360223037,04 грн., з яких 293158328,54 грн. основного боргу та боргу по сплаті процентів - четверта черга задоволення, а 67064708,50 грн. пені - шоста черга задоволення кредиторських вимог.

31.05.2017 в порядку статті 20 Закону про банкрутство до суду звернувся кредитор ПАТ «Сбербанк» із заявою про визнання недійсним Договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011 з посиланням на те, що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним в порядку ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України як такий, що містить ознаки фіктивного, оскільки:

- сторони на момент вчинення правочину наперед передбачали та свідомо допускали або навіть бажали ненастання правових наслідків, які обумовлювалися цим договором;

- боржник заздалегідь знав, що не зможе виконати умови укладеного договору;

- боржник не приступив до реального виконання умов договору.

Згідно із ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні заяви ПАТ «Сбербанк» про визнання недійсним договору від 11.03.2014 про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011, укладеного між ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» з огляду на наступне.

У попередньому засіданні місцевого господарського суду заяву ПАТ «Банк "Національні інвестиції» про визнання грошових вимог до боржника, крім іншого, було обґрунтовано наявністю заборгованості за договором від 11.03.2014, укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» (кредитор) та ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» (співпозичальник) про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, укладеним між ТОВ «Контакт-Центр Україна» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції».

За умовами зазначеного договору боржник прийняв на себе солідарний обов'язок за всіма зобов'язаннями ТОВ «Контакт-Центр Україна» за вказаним кредитним договором з урахуванням додаткових угод до нього, за яким ТОВ «Контакт-Центр Україна» зобов'язалося повернути банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 5000000,00 доларів США з процентною ставкою 12,1 % річних та зі строком повернення кредиту до 22.12.2014 включно.

Заборгованість ТОВ «Контакт-Центр Україна» за кредитним договором, яку ПАТ «Банк "Національні інвестиції» заявив до ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011, становила 150555497,27 грн.

Як зазначено Господарським судом Херсонської області в ухвалі від 10.03.2016, за умовами пункту 1.3 оспорюваного договору про встановлення солідарного обов'язку, з моменту його укладання ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» та позичальник за кредитним договором стають солідарними боржниками та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

У розділі 2 договору про встановлення солідарного обов'язку сторони визначили, що ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», як співпозичальник, зобов'язується виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором, у передбачені кредитним договором строки та порядку. При цьому, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» надано право пред'явити вимогу про виконання будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором, як повністю так і частково, як до позичальника, так і до співпозичальника, а останній зобов'язаний виконати таку вимогу у визначений кредитним договором строк, незалежно від заперечень позичальника.

Кредитор зобов'язаний приймати виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором як повністю, так і частково, як від позичальника, так і від співпозичальника. У випадку прострочення повернення кредиту, сплати процентів та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором кредитор має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (за власним вибором), як солідарно до позичальника або співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

Як встановлено Господарським судом Херсонської області при розгляді у попередньому засіданні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» про заміну кредитора ПАТ «Банк «Національні інвестиції» його процесуальним правонаступником, 17.09.2015 між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт» було укладено ряд договорів про відступлення права вимоги, у тому числі № 431-11, згідно з яким ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до ТОВ «Контакт-Центр Україна» за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011.

У подальшому, 25.12.2015 ТОВ «Фактор-Комфорт» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Фінансгарант» у повному обсязі.

Відповідно до актів приймання-передачі документації від 25.12.2015 ТОВ «Фактор-Комфорт» передало, а ТОВ «Фінансгарант» прийняло оригінали кредитних договорів з додатковими угодами, договорів про відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», та інші документи кредитних справ, у тому числі, що стосується спірного Договору про встановлення солідарного обов'язку.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016, крім іншого, було відхилено грошові вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до боржника, що ґрунтуються на договорі про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011.

Відхиляючи грошові вимоги банку в цій частині, Господарський суд Херсонської області виходив з того, що фактично між сторонами було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поруки, а тому у зв'язку із настанням кінцевого строку повернення кредиту та пред'явленням вимоги до поручителя лише 21.08.2015 (дата звернення кредитора до суду із заявою про визнання грошових вимог у справі про банкрутство), порука в частині стягнення суми кредиту припинилась у зв'язку із закінченням шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 (з урахуванням ухвали від 24.10.2016 про виправлення описки), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 в частині результатів розгляду кредиторських вимог ПАТ «Банк «Національні інвестиції», а також в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Фінансгарант» про заміну ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на його правонаступника в особі ТОВ «Фінансгарант» - скасовано; задоволено заяву ТОВ «Фінансгарант» про заміну сторони її правонаступником; замінено ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як кредитора у даній справі на правонаступника - ТОВ «Фінансгарант»; визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ «Фінансгарант», у тому числі вимоги, що ґрунтуються на оспорюваному договорі.

У вказаній вище постанові від 24.10.2016 суд апеляційної інстанції зазначив, що укладені ПАТ "Банк "Національні інвестиції" із боржником договори про покладення солідарного обов'язку дійсно мають елементи договору поруки. Натомість, певні умови сторони узгодили іншим чином, а відтак, поширення норм, що безпосередньо регламентують правовідносини поруки у даному випадку має обмежене застосування.

Зокрема, зазначеними договорами передбачено, що з моменту укладання договорів ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», який виступає саме як співпозичальник, та безпосередньо конкретний позичальник, визначений умовами кредитних договорів, стають солідарними боржниками за кредитними договорами та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ "Банк "Національні інвестиції" за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, які передбачені кредитним договором (пункти 1.3 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

Пунктами 2.5 договорів про встановлення солідарного обов'язку передбачено що у випадку прострочення повернення кредиту, сплати відсотків за кредитом та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (на власний розсуд) як солідарно до позичальника і співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 3.1 договорів про встановлення солідарного обов'язку вони вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до повного погашення заборгованості за кредитними договорами.

Згідно із п. 3.2 згаданих договорів їх дія не припиняється в разі припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором в зв'язку зі смертю позичальника, визнання позичальника померлим та з інших підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором жодним чином не можуть впливати на виконання співпозичальником зобов'язань за договором забезпечення (пункти 4.2 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

Пунктами 4.3 та 4.4 наведених договорів встановлено, що ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» залишається зобов'язаним перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитними договорами не будуть виконані; за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань до співпозичальника застосовуються штрафні санкції, які відповідно до умов кредитних договорів застосовуються до позичальника.

Відтак, сторонами договорів про встановлення солідарного обов'язку обумовлено припинення кредитних зобов'язань лише фактом їх повного виконання належним чином, що цілком узгоджується із приписами статті 599 Цивільного кодексу України.

У силу ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Водночас фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним; позивач має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створення юридичних наслідків. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів відсутності у учасників оспорюваного правочину наміру створення юридичних наслідків, обумовлених ним.

Так, вказаним договором про встановлення солідарного обов'язку фактично було забезпечено виконання ТОВ «Контакт-Центр Україна» перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» зобов'язань за кредитним договором №431-11 від 21.12.2011.

Загальні положення про поруку, правовідносини щодо якої регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України та іншими нормами чинного законодавства України, не передбачають особливих вимог щодо укладання договорів поруки, чи заборон до вибору особи поручителя, його пов'язаності з боржником чи кредитором, а містять вимоги тільки до прав та обов'язків поручителя, які наявні в оспорюваному договорі та узгоджені його сторонами.

Судова колегія відхиляє посилання скаржника на те, що станом на дату укладання оспорюваного правочину ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» мало значні грошові зобов'язання перед кредиторами, а також ПАТ «Сбербанк» на підставі договору поруки від 22 серпня 2013 року, оскільки, по-перше, порука відповідно до ст. 553 ЦК України є способом забезпечення виконання зобов'язань, отже, ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» станом на 11.03.2014 не мало заборгованість за кредитними договорами перед ПАТ «СБЕРБАНК», за виконання яких поручилося ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», оскільки ця заборгованість могла бути погашена безпосередньо самим боржником або іншими поручителями. По-друге, щодо зобов'язань ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» перед іншими кредиторами на дату укладання оспорюваного правочину, то відповідно до фінансової звітності ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» за 2013 рік (за період, що передував укладанню оспорюваного Договору), загальна вартість активів підприємства складала 279 млн. гривень, власний капітал - 41 млн. грн., чистий дохід підприємства від реалізації продукції становив 68 млн. грн., валовий прибуток - 6,343 млн. грн.

Разом з тим, як зазначає, боржник, короткострокові кредити банків складали станом на 31.12.2013 - 11.145 млн. грн., а саме кредити перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за кредитними договорами № 335-10 від 27.07.2010 та № 222-12 від 06.07.2012, з яким ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» і уклало оспорюваний договір, оскільки було заінтересоване у налагодженні подальших взаємовигідних господарських відносин з цим банком з метою подальшого кредитування в ньому. Кредитних зобов'язань перед іншими банками ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» не мало.

Крім того, за договором від 11.03.2014 ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» взяло на себе солідарне зобов'язання (разом з іншими співпозичальниками) за кредитним договором на суму 5 000 000,00 доларів США, що на момент укладання договору складало 46 179 500,00 гривень за курсом НБУ (100 доларів США = 923.5900 грн. станом на 11.04.2014), а не 150 797 443,74 грн., як зазначено ПАТ «Сбербанк».

Також колегією суддів відхиляються доводи ПАТ «Сбербанк» про невиконання оспорюваного договору, так як невиконання боржником у подальшому зобов'язань за цим договором не є підставою для визнання його недійсним і не свідчить про те, що сторони при його укладенні не мали наміру створити правові наслідки.

Стосовно тверджень скаржника про безоплатність та збитковість оспорюваного договору для ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод», суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язкова оплатність такого виду договору законодавством не передбачена, тому відсутність умови про оплату також не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Щодо посилань скаржника на те, що внаслідок укладення оспорюваного договору солідарного обов'язку було створено штучну кредиторську заборгованість у обсязі, достатньому для отримання контролю за процедурою банкрутства боржника, колегія суддів зазначає, що ПАТ «Сбербанк» всупереч вимог ст. 33 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду відповідної заяви в суді першої інстанції) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином кредитор, вимоги якого ґрунтуються на оспорюваному правочині, має можливість контролювати процедуру банкрутства та сприяти боржнику в ухиленні від задоволення вимог інших кредиторів.

Крім того, провадження у справі про банкрутство ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» було порушено 24.07.2015, тобто більше ніж через рік після укладення зазначеного договору від 11.03.2014, і на момент його укладення у сторін не було не було підстав припускати, що в майбутньому буде порушена дана справа, тому вказані посилання скаржника є необґрунтованими.

Таким чином, при укладенні вказаного договору про встановлення солідарного обов'язку сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Враховуючи викладене, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15 винесено в результаті повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269-271, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.11.2017 у справі № 923/1151/15 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2018.

Суддя-доповідач Л.В. Поліщук

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя С.В. Таран