ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2587/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Орлова О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/2587/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Арутюнян Ірини Анатолівни

до відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 273360 грн., -

за участю представників:

від позивача: Карпова О.В., за довіреністю від 14.10.2017р.

від відповідача: Соколов Д.С., довіреність від 30.07.2018р.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Арутюнян Ірина Анатолівна звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю 273360 грн., з яких: 268000 грн. заборгованості та 5360 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. в частині повного та своєчасного повернення грошової позики.

22.12.2017р. господарським судом постановлено ухвалу про розгляд справи №916/2587/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

26.12.2017р. за вх.№27561/18 господарським судом одержано заяву свідка Матковської Л.І. - директора відповідача, в якій зазначено, що договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. директором відповідача не укладався та не підписувався.

Ухвалою суду від 26.12.2017р. у справі №916/2587/17 призначено комплексну експертизу: - почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені Матковської Людмили Іванівни у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. Матковською Людмилою Іванівною чи іншою особою? - та експертизу друкарських форм, на вирішення якої поставлено питання: - Чи нанесено відтиск печатки у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. саме печаткою Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю? Проведення експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Провадження у справі №916/2587/17 зупинено до одержання результатів експертизи.

05.06.2018р. за вх.№11232/18 господарським судом одержано повідомлення судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України про зняття з виконання судово-технічної експертизи у зв'язку з ненадходженням оплати на рахунок інституту.

16.07.2018р. за вх.№14182/18 господарським судом одержано висновок судової почеркознавчої експертизи.

У поясненнях щодо позовних вимог за вх.№16787/18 від 17.08.2018р. позивач зазначив, що висновок експерта не має стовідсоткової точності, незважаючи на його категоричність. Позивач вважає, що директор відповідача при підписанні договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. навмисно змінила підпис та здійснила його таким чином, щоб його не можливо було ідентифікувати, що цей почерк належить саме їй. Також позивач посилається, що при проведенні експертизи досліджувались зразки підпису правої руки та не були відібрані зразки підпису лівої руки, що не виключає можливості підпису на договорі лівою рукою. Крім того, манера підпису залежить від емоційного стану особи, яка його здійснює. Експерти щодо емоційного стану особи також нічого не зазначили. Також у своєму висновку експерти не врахували навмисну зміну почерку (підпису), незважаючи на те, виявили збіжні загальні та окремі ознаки. Позивач вважає висновок судової експертизи помилковим. Окрім того, позивач посилається на те, що головним доказом того, що договір був укладений є саме платіжне доручення та відповідачем не надано до суду доказу, який би підтвердив повернення коштів позивачу.

У відзиві на позовну заяву за вх.№16788/18 від 17.08.2018р. відповідач просить відмовити у задоволенні позову з посиланням при цьому на те, що згідно з висновком судової експертизи підпис від імені Матковської Л.І у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не Матковською Людмилою Іванівною, а іншою особою. Отже, на думку відповідача, оскільки договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р.Матковською Л.І. не підписувався, відповідно відсутні підстави вважати даний договір укладеним.

У відповіді на відзив відповідача за вх.№1765/18 від 23.08.2018р. позивач посилається на те, що згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей абро інших речей, визначених родовими признаками. Між тим, відповідачем не надано до суду доказу, який би підтвердив повернення коштів. При цьому, відповідачем не заперечується факт отримання коштів 18.05.2016р. та не надано доказу, який би підтверджував, що відповідач не отримував дані кошти.

У запереченнях за вх.№17919/18 від 04.09.2018р. відповідач просить відмовити у задоволенні позову, із посиланням на те, що відповідно до висновку судової експертизи при дослідженні підпису експертом було встановлено не лише різницю у підписі, а й різницю у почерку. В матеріалах справи наявна довідка, підписана директором відповідача про те, що договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. з позивачем не укладався та не підписувався. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні відповідачем умов договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. Під час розгляду справи підстав позову змінено не було, отже підставою позову є договір, який відповідачем не підписувався, а тому відсутні підстави вважати його укладеним.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 10.10.2018р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Згідно з наявним у справі договором надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р., який укладений між Виробничо-комерційною фірмою "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю в особі директора Матковської Л.І. (Позичальник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Арутюнян Іриною Анатолівною (Позикодавець, позивач), Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути вказані грошові кошти Позикодавцю.

Згідно п.п.2.1,2.2 договору загальна сума позики за договором складає 268000 грн., що є власними засобами Позикодавця. Проценти за надання позики та користування позикою не нараховуються та не сплачуються Позичальником.

Відповідно до п.п.3.1-3.3 договору позика надається Позикодавцем Позичальнику в день підписання договору. Днем надання позики є день фактичної передачі (перерахування) Позикодавцем грошових коштів Позичальнику. Позика надається в готівковому/безготівковому вигляді.

Згідно з п.4.1 договору строк користування позикою до 10.06.2017р.

Відповідно до п.4.2 договору Позичальник зобов'язаний повернути позику за цим договором в термін до 10.06.2017р.

Згідно з п.п.5.1-5.3 договору Позичальник зобов'язаний повернути позику за цим договором до 10.06.2017р. згідно п.4.2 цього договору. У разі якщо, останній день місяця припадає на вихідний день, то сплата грошових коштів Позичальником здійснюється на наступний робочий день. Позика підлягає зарахуванню на розрахунковий рахунок Позикодавця. Днем повернення позики вважається день фактичної передачі позики Позикодавцю.

Відповідно до п.6.1 договору цей договір позики набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно з п.6.2 договору строк позики (термін позики), може бути продовжений за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до договору.

Відповідно до п.7.1 договору у разі порушення затримки Позичальником сплати грошових коштів більше ніж на 14 днів від терміну, який передбачено у п.5.1 договору, він повинен сплати Позикодавцю штраф у розмірі 2% від загальної суми.

Згідно з п.п.8.1-8.3 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з часу надання поворотної фінансової допомоги Позичальнику. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п.8.1 договору та закінчується 10.06.2017р. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, вчинене під час дії цього договору.

Також господарським судом встановлено, що на виконання договору позивач перерахував відповідачу 268000 грн., про що свідчить платіжне доручення №383740240 від 18.05.2016р., в графі призначення платежу якого зазначено: надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги зг. Договору б/н від 18.05.2016р.

У встановлений договором строк відповідач отримані грошові кошти позивачу не повернув.

29.09.2017р. позивач надіслав відповідачу претензію №1 про повернення боргу від 27.09.2017р., в якій просив відповідача сплатити суму боргу за договором про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. у розмірі 268000 грн. та розрахунок штрафних санкцій, про що свідчать наявні у справі опис вкладення та фіскальний чек від 29.09.2017р.

Окрім того, у матеріалах справи наявні:

- заява свідка директора відповідача Матковської Л.І. від 26.12.2017р., згідно з якою договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. директором відповідача не укладався та не підписувався;

- висновок судової почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України №1159/15167 за справою №916/2587/17, складений 27.06.2018р., згідно з яким підпис від імені Матковської Л.І., розташований в графі «Позичальник:» ліворуч напису «Л.І. Матковська» договору б/н про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016р., укладеному між ВКФ «Юна-Сервіс» та ФОП Арутюнян І.А., виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не Матковською Людмилою Іванівною, а іншою особою.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Як вище встановлено господарським судом, підставою позовних вимог є невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення позивачу безвідсоткової позики, які встановлені умовами договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р.

Вказаний договір підписаний з боку позивача особисто ФОП Арутюнян І.А. та з боку відповідача - директором ВКФ «Юна-Сервіс» Матковською Л.І. При цьому, підпис директора ВКФ «Юна-Сервіс» Матковської Л.І. засвідчений печаткою товариства.

Водночас наявний у матеріалах справи висновок судової почеркознавчої експертизи свідчить, що підпис від імені Матковської Л.І., розташований в графі «Позичальник:» договору про надання безвідсоткової фінансової позики від 18.05.2016р., виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не Матковською Людмилою Іванівною, а іншою особою.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом

У п.2 ч.1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, в редакції, що була чинною станом на 18.05.2016р., та в якій містяться вимоги до письмової форми правочину, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Таким чином, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису свідчить про волевиявлення сторони договору і саме волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.8 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

У роз'ясненнях, які містяться у п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», встановлено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Згідно з наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №383740240 від 18.05.2016р. позивач на підставі договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. передав відповідачу, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 268 000 грн. Тобто, 18.05.2016р. договір про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. виконаний його сторонами. Тим більш, що доказів повернення грошових коштів в розмірі 268 000 грн. позивачу, як помилково перерахованих, матеріали справи не містять та відповідачем до суду не надано.

Таким чином, наявне у справі платіжне доручення свідчить про відсутність підстав для визнання договору про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. таким, що неукладений, навіть за умови вставлених обставин справи, які свідчать, що вказаний договір з боку відповідача підписаний не директором останнього.

Окрім того, господарським судом враховується також обставини, які не спростовані відповідачем, та які свідчать про наявність відбитку печатки відповідача у договорі про надання безвідсоткової позики від 18.05.2016р. При цьому, зміни у законодавство щодо необов'язковості використання печатки суб'єктом господарювання, зокрема у ч.2 ст.207 ЦК України та ст. 58-1 ГК України внесені після 18.05.2016р.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст.1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, відповідачем не належним чином виконувались зобов'язання щодо повного та своєчасного повернення грошової позики, внаслідок чого у відповідача виник борг перед позивачем в сумі 268 000 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п.7.1 укладеного між сторонами договору встановлено, що у разі порушення затримки Позичальником сплати грошових коштів більше ніж на 14 днів від терміну, який передбачено у п.5.1 договору, він повинен сплати Позикодавцю штраф у розмірі 2% від загальної суми.

Перевіривши розрахунок штрафу, який здійснений позивачем, господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Арутюнян Ірини Анатолівни.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати позивача щодо сплати судового збору в розмірі 4100 грн. та судові витрати відповідача, пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 10010 грн., покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Арутюнян Ірини Анатолівни задовольнити.

2.Стягнути з Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця Арутюнян Ірини Анатолівни (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість в розмірі 268 000 (двісті шістдесят вісім тисяч) грн., штраф в розмірі 5360 (п'ять тисяч триста шістдесят) грн. та судовий збір в розмірі 4100 (чотири тисячі сто) грн.

3.Судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 10010 грн. покласти на Виробничо-комерційну фірму "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 16 жовтня 2018 р.

Суддя Г.Є. Смелянець