УХВАЛА

12 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/2034/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги першого заступника прокурора Київської області

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018

за позовом Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Броварської міської ради

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Профіт"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Інтер-Кастомс"

4. Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів 1. ОСОБА_5; 2. ОСОБА_6; 3. ОСОБА_7; 4. ОСОБА_8; 5. ОСОБА_9; 6. ОСОБА_10; 7. ОСОБА_11; 8. ОСОБА_12; 9. ОСОБА_13; 10. ОСОБА_14; 11. ОСОБА_15; 12. ОСОБА_16; 13. ОСОБА_17; 14. ОСОБА_18; 15. ОСОБА_19; 16. ОСОБА_20; 17. ОСОБА_21; 18. ОСОБА_22; 19. ОСОБА_23; 20. ОСОБА_24; 21. ОСОБА_25; 22. ОСОБА_26; 23. ОСОБА_27; 24. ОСОБА_28; 25. ОСОБА_29; 26. ОСОБА_30; 27. ОСОБА_31; 28. ОСОБА_32; 29. ОСОБА_33; 30. ОСОБА_34; 31. ОСОБА_35; 32. ОСОБА_36; 33. ОСОБА_37; 34. ОСОБА_38; 35. ОСОБА_39; 36. ОСОБА_40; 37. ОСОБА_41; 38. ОСОБА_42; 39. ОСОБА_43; 40. ОСОБА_44; 41. ОСОБА_45; 42. ОСОБА_46; 43. ОСОБА_47; 44. ОСОБА_48; 45. ОСОБА_49; 46. ОСОБА_50; 47. ОСОБА_51; 48. ОСОБА_52; 49. Державне підприємство "Радіопередавальний центр"

про визнання недійсними наказів, визнання недійсними договорів іпотеки, витребування земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 перший заступник прокурора Київської області звернувся із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 цю касаційну залишено без руху до 17.10.2018 на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з недоплатою судового збору у розмірі 235 925,93 грн. та відсутністю описів вкладення до цінного листа про надсилання копії цієї касаційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Касаційну скаргу заявника залишено без руху до 17.10.2018, а відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

28.09.2018 першим заступником прокурора Київської області направлено клопотання про усунення недоліків до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, до якого додано описи вкладення до цінного листа про надсилання копії цієї касаційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам справи.

У зазначеному клопотанні заявник просить здійснити перерахунок суми сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки суд апеляційної інстанції, оформивши судове рішення у вигляді постанови, фактично прийняв процедурне рішення про закриття провадження у справі, яке має вирішуватись ухвалою відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, заявник вважає, що розмір судового збору за подання касаційної скарги у даній справі становить 1 762,00 грн. на підставі підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, заявник зазначає, що у випадку відсутності підстав для перерахування суми судового збору, з огляду на його непомірний розмір та обмеженість бюджетних асигнувань, передбачених для сплати судового збору щомісячно, просить продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що скаржник у наведеному клопотанні зазначає взаємовиключні доводи. Так зазначає про те, що розмір судового збору за подання касаційної скарги у даній справі ним сплачено правильно. Також скаржник зазначає, що виходячи із наведеної вище ухвали суду касаційної інстанції про залишення касаційної скарги без руху розмір судового збору є непомірним.

Суд касаційної інстанції зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 цього Закону (в редакції закону, чинній на момент звернення із касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 вказаного Закону (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 наведеного Закону із апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 цього Закону (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже положеннями вказаного Закону чітко визначено порядок обрахування судового збору.

У своєму клопотання прокурор посилається на те, що оскільки суд фактично прийняв процедурне рішення про закриття провадження у справі, яке має вирішуватись ухвалою відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, то і розмір судового збору має обраховуватися відповідним чином як із оскарження ухвали.

Однак із такими доводами погодитися не можна виходячи із наступного.

Положеннями статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі про що постановляє ухвалу.

Варто зазначити, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції (частина друга статті 281 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим приписами статей 275, 278 цього Кодексу передбачено можливість скасування судового рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, із закриттям провадження у справі.

Згідно ж із приписами статті 233 вказаного Кодексу суди ухвалюють рішення, постанови іменем України.

Отже із аналізу наведених положень процесуального законодавства вбачається, що у разі закриття провадження у справі коли рішення по суті спору не прийнято, суд постановляє ухвалу. У разі ж, коли по суті спору було постановлено судове рішення іменем України, то за наслідками скасування такого рішення і закриття провадження у справі суд ухвалює постанову іменем України.

За вказаних обставин оскаржена у касаційному порядку постанова, ухвалена іменем України, до такого виду судового рішення як ухвала - не відноситься.

Оскільки ж із положень Закону України "Про судовий збір" не вбачається, що розмір судового збору у даній справі із касаційної скарги, поданої на постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену іменем України, може обраховуватися як із оскарження ухвали суду, а правових підстав по іншому обраховувати судовий збір ніж як із оскарження судового рішення майнового і немайнового характеру не визначено, зазначені доводи прокурора є безпідставними.

Щодо клопотання прокурора в частині продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги з посиланням на положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України з метою надання можливості сплатити судовий збір у встановленому розмірі, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати передбачена у статті 8 Закону України "Про судовий збір" проте прокурор не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія вказаної норми.

Пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 цього Закону визначено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Суд касаційної інстанції зазначає, що як органи державної влади, так і суб'єкти господарювання поставлено законом у рівні умови щодо обов'язку правильного обрахування та сплати судового збору.

При цьому із обставин звернення прокурора із касаційною скаргою вбачається, що скаржник безпідставно, без врахування наведених вище норм права розраховував на те, що судовий збір із його касаційної скарги має сплачуватися виходячи із ставок судового збору, які передбачені для оскарження ухвали суду.

У зв'язку з наведеним вибіркове надання судом суб'єктивних переваг одним суб'єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу та положень законодавства, що є неприпустимим.

Відповідно до положень статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1). Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2).

Отже положення процесуального закону передбачають як поновлення судом пропущеного процесуального строк, так і його продовження, однак у першому випадку суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, а у другому - суд може продовжити процесуальний строк, встановлений судом.

У спірних правовідносинах враховуючи положення наведеного законодавства колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 174 та частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у встановлений строк, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Таким чином, скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги зазначені в ухвалі Верховного Суду від 17.09.2018, оскільки заявником не доплачено судовий збір у повному обсязі відповідно до Закону України "Про судовий збір", а тому колегія суддів дійшла висновку про повернення касаційної скарги першого заступника прокурора Київської області.

На підставі частини сьомої статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу та клопотання про усунення недоліків із продовженням строку на усунення недоліків касаційної скарги, належить залишити у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 174, 234, 292 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області не приймати до розгляду та повернути.

2. Додані до касаційної скарги документи (у тому числі оригінал платіжного доручення №1918 від 13.08.2018 на суму 1 762,00 грн.) повернути заявнику.

3. Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області та клопотання про усунення недоліків із продовженням строку на усунення недоліків касаційної скарги, залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов