ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 Справа №914/1117/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта», м. Луцьк,

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів,

про стягнення 7837,66 грн.

За участю представників:

від позивача: не з»явився,

від відповідача: не з»явився.

Суть спору: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта», м. Луцьк, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів, 7837,66 грн., з яких: сума боргу 7592,03 грн., відсотки річних 62,4 грн., інфляційні втрати 183,23 грн., а також судових витрат у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач стверджує, що ним на підставі Договору № 114102DR36DP016 від 01.01.2016 р. здійснювалась передоплата за поставки газу. Цей договір припинено 31.12.2017 р. Позивач вважає, що після фактичного розірвання договору у відповідача виникли зобов»язання повернути грошові кошти в сумі 7592,03, як такі, що безпідставно набуті, оскільки підстава, на якій ці кошти були набуті відповідачем, згодом відпала.

На обгрунтування своїх позовних вимог позивач також посилається на норми ст.ст. 1212, 1214, 524, 533-536, 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні втрати за період прострочення боржником виконання грошового зобов»язання з 01.01.2018 р. по 10.04.2018 р.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки не вважає, що інформація позивача про безпідставність набуття відповідачем 7592,03 грн. відповідає дійсності. Договір № 114102DR36DP016 від 01.01.2016 р. припинено 16.12.2016 р. Додатковою угодою до нього. Акт звірки, поданий позивачем не відповідає періоду дії вищеназваного договору і не підписаний відповідачем. Основна частина доказів щодо оплати коштів на виконання Договору № 114102DR36DP016 від 01.01.2016 р. стосуються інших договорів. Переплата по Договору № 114102DR36DP016 від 01.01.2016 р., на думку відповідача, складає 3877,85 грн. Відповідач стверджує, що відповідно до норм п. 4.6. Договору № 114102DR36DP016 від 01.01.2016 р. у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача (позивач у справі) на його письмову вимогу. Така вимога позивача на адресу відповідача не надходила, тому немає підстав для повернення грошових коштів.

Стислий виклад відповіді на відзив позивача.

Позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, оскільки відповідач визнає заборгованість в сумі 3877,85 грн., відповідач не надає жодних доказів виникнення (припинення) господарських зобов»язань, позивач наголошує, що у позовній заяві він посилається на норми ст. 1212 ЦК України як на підставу своїх позовних вимог. Позивач стверджує, що грошовим є будь-яке зобов»язання зі сплати коштів. Суд повинен надати об»єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення. Позивач одночасно просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, транспортні та поштові витрати.

Позивачем на електронну адресу суду надіслано 10.10.2018 р. заяву про зменшення позовних вимог, у якій він зазначає, що провівши звірку з відповідачем, встановив, що дійсною є заборгованість 5099,8 грн. Інфляційні та три проценти річних з цієї суми за період з 01.01.2018 р. по 10.04.2018 р. становлять 123,08 грн. та 41,91 грн. відповідно. Окремо позивач просить стягнути з відповідача 3202 грн. судових витрат у справі.

Позовна заява позивача залишалась судом без руху, судові засідання у справі відкладались з підстав, наведених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Між сторонами у справі 01 січня 2016 р. укладено Договір № 114102DR36DP016 на постачання природного газу для побутових потреб непобутових споживачів (суб»єктів господарювання). Вказаний договір припинив свою дію з 31 січня 2017 р. за взаємною згодою сторін, на підставі Додаткової угоди № 1 до нього від 16 грудня 2016 р.

Наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (а.с. 66, 71, 87) підтверджується факт поставки відповідачем позивачу природного газу на суму 17412,24 грн. по Договору № 114102DR36DP016 від 01 січня 2016 р. Відповідно до долучених позивачем до позовної заяви належно завірених копій платіжних доручень (а.с. 36, 39, 43, 47, 53), позивачем сплачено відповідачу за отриманий на підставі Договору № 114102DR36DP016 від 01 січня 2016 р. природний газ 31914,64 грн. При цьому суд вважає, опискою зазначення у номері договору у платіжних дорученнях та актах приймання-передачі літери «Z» замість цифри 2. Позивач 23.08.2018 р. звернувся до відповідача з вимогою за № 597 від 20.08.2018 р. повернути йому 7592,03 грн. в рамках справи № 914/1117/18, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Дослідивши наявні у справі докази, Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вказані положення застосовуються також до вимог про: повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Аналіз наведеної норми права дає підстави зробити висновок, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Врахувавши приписи статті 1212 ЦК України, а також те, що Договір № 114102DR36DP016 на постачання природного газу для побутових потреб непобутових споживачів (суб»єктів господарювання) припинив свою дію, оскільки сторони зі справи уклали інший правочин (Додаткову угоду № 1 до Договору від 16 грудня 2016 р.), суд дійшов висновку, що відповідач утримує грошові кошти, які перераховані йому позивачем і являють собою переплату вартості запланованого до споживання обсягу газу (п. 4.2. Договору), безпідставно, і має повернути їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, у зв'язку з припиненням дії договору № 114102DR36DP016 на постачання природного газу для побутових потреб непобутових споживачів (суб»єктів господарювання) за взаємною згодою сторін, у відповідача відсутні правові підстави для утримання здійсненого позивачем платежу на підставі припиненого договору.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 11 квітня 2018 р. у справі № 922/438/17.

З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5099,8 грн. надмірно сплачених за договором № 114102DR36DP016 грошових коштів у заявленому в заяві про зменшення позовних вимог розмірі.

Позивачем також обгрунтовано заявлено до стягнення з відповідача 41,91 грн. трьох відсотків річних та 123,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення виконання відповідачем грошових зобов»язань з повернення надмірно сплачених позивачем коштів за період з 01.01.2018 р. по 10.04.2018 р. При цьому суд виходить з того, що відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 травня 2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Відповідно вимоги про стягнення нарахованих позивачем на кошти, які відповідач зобов»язаний повернути відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, 123,08 грн. інфляційних втрат та 41,91 грн. трьох відсотків річних, нарахованих за період з 01.01.2018 р. по 10.04.2018 р. є обґрунтованими, оскільки ці грошові кошти не повернуті відповідачем позивачу. Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 11 квітня 2018 р. у справі № 922/438/17.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність передбаченої пунктом 4.6. Договору № 114102DR36DP016 вимоги позивача, оскільки Договір припинив свою дію з 31 січня 2017 р. на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору. У цій Додатковій угоді сторони погодили, що з дати припинення договору всі зобов»язання сторін за ним припиняються. Крім цього, у п. 4.6. Договору йдеться про порядок повернення переплати у випадку, якщо позивач не бажає аби ця сума зараховувалась відповідачем у рахунок оплати газу за наступний розрахунковий період. З моменту припинення дії договору відповідач не мав об»єктивної можливості зараховувати суму переплати у рахунок наступних розрахункових періодів за договором, оскільки таких не існувало та не могло існувати у майбутньому. Суд також вважає, що передбачений ст. 1212 ЦК України обов»язок особи повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України виникає з моменту, коли відпала підстава, на якій набуто майно. Для виникнення цього обов»язку додаткової вимоги особи, якій майно підлягає поверненню, законодавством не вимагається, оскільки строк (термін) виконання зобов»язання визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача. Крім цього, на підставі ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати, пов»язані з розглядом справи, до яких належать витрати, передбачені п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 120 грн. добових, виплачених позивачем ОСОБА_3, який представляв інтереси ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта», м. Луцьк, у судовому засіданні 13.08.2018 р. Забезпечення явки представника у судове засідання вимагалось ухвалою суду від 17.07.2018 р. Понесення вказаних витрат позивачем підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 001262 від 14.08.2018 р. Покладенню на відповідача також підлягають витрати позивача у розмірі 36 грн. за надсилання позову до суду, які підтверджуються фіскальним чеком № 0026 ПН 55 від 14.06.2018 р., 36 грн. за надсилання відповіді на відзив, понесення яких підтверджується фіскальним чеком № 0937 від 27.08.2018 р. Суд вважає також за доцільне задовольнити клопотання позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача транспортних витрат, понесених у зв»язку із участю представника у судовому засіданні, частково, в сумі 162 грн. середньої вартості квитків на поїзд сполученням: Луцьк-Львів та Львів-Луцьк у вагоні плацкартного чи сидячого типу (https://booking.uz.gov.ua). Позивачем не подано суду належних, достатніх та допустимих доказів необхідності проїзду до Господарського суду Львівської області 13.08.2018 р. автомобільним транспортом. Крім цього, водій ОСОБА_4 у судове засідання ухвалою суду не викликався. За таких обставин у суду відсутні підстави для покладення на відповідача витрат на приїзд позивача до суду та назад автомобільним транспортом з водієм, а також добових, виплачених водієві представника позивача. Витрати на поштове надіслання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви компенсації не підлягають, оскільки позивач, оформивши позовну заяву без недоліків, не мав необхідності нести ці витрати. Надсилання вимоги вих. № 597 від 20.08.2018 р. з описом вкладення теж не вимагалось судом, ці дії не пов»язані із вчиненням процесуальних дій у справі. Понесення позивачем решти із 3202 грн. судових витрат не підтверджено жодними доказами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74,76, 77, 78, 79, 86,129, 236-241, 247-252, 327 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота, будинок 42, ) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» (43006, м. Луцьк, пров. Макарова, 5, ) 5099,8 грн. надмірно сплачених за договором № 114102DR36DP016 грошових коштів, 123,08 грн. інфляційних втрат, 41,91 грн. трьох відсотків річних, 1762 грн. судового збору, 120 грн. добових представника, 36 грн. за надсилання позову до суду, 36 грн. за надсилання відповіді на відзив, 162 грн. транспортних витрат.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.10.2018 р.

Суддя Бортник О.Ю.