УХВАЛА

м. Київ

22.10.2018Справа № 910/27848/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк»

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/27848/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Приватного акціонерного товариства «Термолайф»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод"

про стягнення 1 136 479,26 доларів США та 2 543 741,74 грн.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 у справі № 910/27848/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017, позов задоволено, стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Термолайф" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" 1000000,00 дол. США заборгованості зі сплати кредиту, 136479,26 дол. США процентів за користування кредитом, 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

25.05.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/27848/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017, було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 у справі № 910/27848/15 рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.14.2017 скасовано в частині стягнення 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом та передано на новий розгляд.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України на підставі Розпорядження керівника апарату суду № 05-23/2150 від 21.07.2017 справу № 910/27848/15 направлено на повторний автоматичний розподіл та передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 провадження у справі № 910/27848/15 зупинено до набрання законної сили рішення Господарського суду Харківської області від 14.09.2017 у справі № 922/5787/15.

10.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» подано скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з якою заявник просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. з повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54222527 неправомірними;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. з повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54222527;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. поновити виконавче провадження № 54222527 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 № 910/27848/15.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на те, що державним виконавцем не здійснено виконавчих дій щодо вилучення у боржника іншого майна, його реалізації та погашення заборгованості на користь стягувача, що порушує норми законодавства, та права банку, оскільки заборгованість так і не погашена, а відтак, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54222527 винесено з порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8, 41 Конституції України.

10.09.2018 розпорядженням керівника апарату за № 05-23/1638 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/27848/15 у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Марченко О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018, справу № 910/27848/15 передано для розгляду скарги на дії ДВС судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 призначено розгляд скарги на 24.09.2018.

У судове засідання представник скаржника з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник боржника - 1 з'явився та подав заперечення на скаргу, у яких зазначив, що зважаючи на встановлений судом спосіб виконання рішення при виконанні такого рішення, державний виконавець був зобов'язаний вчиняти дії щодо стягнення заборгованості з боржника саме за рахунок грошових коштів, а оскільки грошових коштів на рахунках боржників виявлено не було, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 № 910/27848/15 було відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій останній просив змінити спосіб виконання шляхом звернення стягнення на майно боржника, державний виконавець діяв в рамках наданих йому повноважень та цілком правомірно, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ стягувачу.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду скарги на 08.10.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

04.10.2018 представником ДВС подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заперечення на скаргу, у яких ДВС зазначає, що державним виконавцем вжито заходів щодо стягнення коштів з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, як визначено виконавчим документом, однак в результаті вжитих заходів коштів для задоволення вимог стягувача на рахунках у банківських установах не виявлено, в свою чергу, у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення з грошового на майновий, поданій державним виконавцем, Господарським судом міста Києва відмовлено, а відтак, підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відсутні.

Судове засідання 08.10.2018 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 розгляд скарги призначено на 22.10.2018.

У судовому засіданні 22.10.2018 представник скаржника надав усні пояснення по суті скарги, інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання були повідомленні належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали скарги, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 у справі № 910/27848/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017, позов задоволено, стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Термолайф" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" 1000000,00 дол. США заборгованості зі сплати кредиту, 136479,26 дол. США процентів за користування кредитом, 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

25.05.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/27848/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017, було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 у справі № 910/27848/15 рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.14.2017 скасовано в частині стягнення 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом та передано на новий розгляд.

У силу ст. 124 Конституції України та ст.ст. 18, 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України із Заявою від 29.05.2017 про відкриття виконавчого провадження.

04.07.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54222527.

10.07.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

27.07.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

29.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 01.02.2016 у справі № 910/27848/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/27848/15 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.01.2018 у справі № 910/27848/15 залишено без змін.

02.07.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанови про арешт коштів боржника та постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження.

16.08.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в обґрунтування якої, головним державним виконавцем зазначено, що в результаті вжитих заходів у боржника не виявлено коштів, на які може бути звернуто стягнення, а здійсненні виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо їх розшуку виявились безрезультатними.

Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Відповідно до частин 3-5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

При цьому, суд вважає, що вищенаведені виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, не є абсолютним правом виконавця, а є його обов'язком, оскільки, в силу приписів ч.1 ст. 18 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати усіх можливих заходів, передбачених Законом з примусового виконання рішень.

Однак, матеріали справи не містять доказів вчинення виконавцем усіх заходів з примусового виконання рішення, визначених законом, зокрема, не було встановлено осіб власника та керівника боржника, не вчинено заходів щодо виклику посадових осіб боржника, не вчинялись дії щодо звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Більше того, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.01.2018, залишеній без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018, зазначено:

«Як вбачається з матеріалів справи, держаним виконавцем в результаті проведення виконавчих дій, виявлено у відповідача-1 та відповідача-2 нерухоме та рухоме майно (транспортні засоби), що підтверджується копіями супровідного листа Регіонального сервісного центру в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України №31/5-4350 від 29.08.2017р., додатком до нього про перелік транспортних засобів та копіями супровідного листу Головного управління держпраці у Харківській області № 8863/05-18/7972 від 21.07.17 з додатком до нього. Проте заявником не подано до суду доказів здійснення державним виконавцем виконавчих дій щодо вилучення у боржників зазначеного майна, його реалізації та погашення заборгованості на користь ПАТ «Сбербанк».».

В силу ч. 5 ст. 75 ГПК України, означені обставини не підлягають доказуванню.

Станом на дату розгляду даної скарги, судом також не встановлено обставин, які б свідчили, про те, що головним державним виконавцем вчинялись виконавчі дії щодо вилучення у боржників рухомого майна, його реалізації та погашення заборгованості на користь АТ «Сбербанк».

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, з встановлених фактичних обставин справи вбачається, що виконавцем не було вчинено усіх можливих заходів для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, в зв'язку з чим суд вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу такою, що прийнята передчасно.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пар. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Аналіз вищенаведених норм права та встановлених обставин у даній справи, дає підстави для висновку, що дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження підлягають визнанню неправомірними, а постанова - скасуванню.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на викладене, вимога скаржника про зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження № 54222527 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 № 910/27848/15 також підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. з повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54222527 неправомірними.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54222527.

4. Зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. поновити виконавче провадження № 54222527 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 № 910/27848/15.

5. Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Згідно з ч.1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено: 22.10.2018

Суддя О.А. Грєхова