УХВАЛА

11 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/21272/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018

та на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Курорт Орлівщина"

до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції

про стягнення 85 680,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2018 касаційну скаргу Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції не прийнято до розгляду та повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

26.07.2018 Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції повторно звернулась із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження та з клопотанням про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 касаційну скаргу Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції залишено без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю оригінала платіжного доручення №554 від 14.06.2018 на суму 3 200,00 грн. про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу заявника залишено без руху до 17.10.2018, а відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

01.10.2018 Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції направлено заяву про усунення недоліків, до якої додано виписку по рахунку відповідача про сплату судового збору зі штампом Головного управління Державної казначейської служби України.

Враховуючи, що заявником касаційної скарги усунено недоліки у встановлений строк ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 та не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду матеріалів касаційної скарги.

Разом із касаційною скаргою було подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що усунувши недоліки вперше поданої касаційної скарги, заявник звертається повторно до касаційного суду з проханням поновити строк на касаційне оскарження.

Зважаючи на те, що заявник у розумні строки повторно звернувся із касаційною скаргою до касаційного суду, колегія суддів вважає наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/21272/17 виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5, 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено у розмірі 1 762 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення у розмірі 85 680,00 грн., а отже, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що його скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки викладені у оскаржуваних судових рішеннях висновки не узгоджуються з правовими позиціями судів касаційної інстанції щодо недопущення односторонньої зміни умов зобов'язання та порушення вимог законодавства про державні закупівлі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018, позов задоволено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Курорт Орлівщина" обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором закупівлі за державні кошти в частині повної та своєчасної сплати вартості наданих у березні 2017 року послуг з психологічної реабілітації учасникам антитерористичної операції.

Пунктами 2.1 та 5.3 Договору сторони погодили, що виконавець (позивач) зобов'язується забезпечити надання послуг за цим Договором у відповідності до умов своєї пропозиції конкурсних торгів та документації конкурсних торгів, у тому числі і щодо обов'язкового здійснення визначених документацією заходів з психологічної реабілітації учасників АТО, які повинні відповідати технічним та якісним характеристикам із такої реабілітації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.03.2017 на підставі наказу генерального директора позивача до штатного розпису підприємства були введені посади психологів у кількості 3 одиниць та у березні 2017 року разом із лікарем психотерапевтом ОСОБА_4, починаючи з 02.03.2017, працював також практичний психолог ОСОБА_5

Крім того, з 13.03.2017 на посаду практичного психолога у Товариство з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Курорт Орлівщина" був прийнятий лікар-психолог ОСОБА_6, спеціальність та стаж якого відповідає вимогам документації конкурсних торгів.

Судом першої інстанції з'ясовано, що 18 учасникам АТО була надана допомога (психологічна терапія) протягом не менше 14 календарних днів фахівцем, який відповідає критеріям конкурсної документації та не спростовано відповідачем.

Таким чином, психотерапевтичний вплив, наданий позивачем, повною мірою відповідав вимогам щодо здійснення заходів з психологічної реабілітації учасників АТО та більш того, послуги були надані вищої якості, ніж це передбачалось Договором і без збільшення вартості послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення основного боргу з відповідача, оскільки судами встановлений факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у сумі 85 680,00 грн. за надані у березні 2017 року послуги, який належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Касаційний господарський суд вважає, що наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у даній справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому у Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Підстав передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції не встановлено.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/21272/17 за касаційної скаргою Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Враховуючи положення статті 293 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/21272/17 за касаційної скаргою Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, а тому у Суду відсутні підстави для розгляду клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 до закінчення його перегляду в касаційному порядку, у зв'язку із чим зазначене клопотання залишається без розгляду.

Керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Поновити Державній службі України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції строк на касаційне оскарження.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/21272/17 за касаційної скаргою Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

4. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі електронну копію платіжного доручення №554 від 14.06.2018 на суму 3 200,00 грн.) повернути заявнику.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов