РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2018Справа № 910/5163/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Словечанське лісове господарство"

до 1) Державної казначейської служби України

2) Закарпатської митниці ДФС

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"

про відшкодування шкоди в розмірі 888 587,89 грн.

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники:

від позивача: Якименко М.М. - представник за ордером серії КС № 292270 від 01.03.2018 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: Шукліна О.В. - представник за довіреністю № 1001 від 04.07.2018 р.

встановив :

25.04.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява державного підприємства "Словечанське лісове господарство" до Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС про відшкодування шкоди в розмірі 888 587,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неправомірною поведінкою (бездіяльністю) Закарпатської митниці ДФС завдано шкоду позивачу, у зв'язку з чим він звернувся в суд з вимогами про стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 888 587,89 грн. виходячи з розрахунку 652 029,58 грн. (витрати по сплаті на користь ПАТ "Українська залізиця" стягнених рішенням господарського суду коштів, сплачених судових витрат), 177 558,31 грн. (неодержаний прибуток (втрачена вигода)) + 59 000,00 грн. (реальні збитки (витрати на юридичні послуги).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.05.2018 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від Закарпатської митниці ДФС надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, клопотання про зупинення провадження у справі, відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.05.2018 р. у задоволенні заяви Закарпатської митниці ДФС про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

У судове засідання 29.05.2018 р. представники відповідачів 1, 2 не з'явились, вимоги ухвали суду від 02.05.2018 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 019, 019 відповідно.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2018 р. відкладено підготовче судове засідання у справі на 12.06.2018 р., у зв'язку із неявкою представників відповідачів 1, 2 у судове засідання.

12.06.2018 р. позивач подав заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідь на відзив відповідача 2, заперечення проти клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі, заперечення проти клопотання відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду.

У судове засідання 12.06.2018 р. представники відповідачів 1, 2 не з'явились, вимоги ухвали суду від 02.05.2018 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача заперечував проти клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, просить суд відмовити в задоволені.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі та про залишення позову без розгляду.

Представник позивача підтримав подане клопотання про залучення третьої особи до участі у справі, просив суд задовольнити клопотання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.06.2018 року відкладено підготовче судове засідання у справі на 09.07.2018 року. Продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів. Задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

04.07.2018 р. до канцелярії суду позивач подав клопотання про долучення доказів по справі.

У судове засідання 09.07.2018 р. представники відповідачів 1, 2 та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 017, 017, 012 відповідно

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.07.2018 р. відкладено підготовче судове засідання у справі на 24.07.2018 р.

У судове засідання 24.07.2018 р. представники відповідачів 1, 2 та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.07.2018 р. відкладено підготовче судове засідання у справі на 14.08.2018 р.

У судове засідання 14.08.2018 р. представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 017, № 012 відповідно.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 17.09.2018 року.

У судове засідання 17.09.2018 р. представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 016, № 010 відповідно.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву/клопотання в якій заявив про збільшення на 13 000,00 грн. розміру судових витрат та просив ухвали додаткове рішення про розподіл судових витрат понесених ДП «Словечанське лісове господарство» витрат на професійну правничу допомогу адвоката М.М. Якименка в розмірі 45 000,00 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

10.10.2014 року між державним підприємством «Словечанське лісове господарство» (продавець) та фірмою «Вам-Інтернатіонал Кфт» (покупець) укладено контракт № VАМ-SL.

Також, 22.06.2015 року між державним підприємством «Словечанське лісове господарство» (продавець) та фірмою «Multikemia KFT» (покупець) укладено контракт №22/2015-СЛ-М.

Відповідно до умов вищезазначених контрактів продавець продає, а покупець купує деревину паливну.

На виконання вимог контрактів позивачем здійснено завантаження товару до загонів № 66727538 залізнична накладна № 491928 від 12.05.2016р., № 62852608 залізнична накладна № 491902 від 12.05.2016р., № 67869982 залізнична накладна № 490813 від 11.05.2016р., № 65296261 залізнична накладна № 497669 від 19.05.2016р., № 67395525 залізнична накладна № 496646 від 18.05.2016р. та відправлено такі залізничні вагони з товаром, перевезення яких на експорт залізницею проводилися ПАТ «Українська залізниця» в особі її відповідних структурних підрозділів.

При цьому, дані залізничні вагони було поміщено в митному режимі «Експорт» шляхом електронного декларування (замитнення) із проставлянням штампів «Під митним контролем» посадової особи Житомирської митниці ДФС у складених митних деклараціях №101110009/2016/001334, №101110009/2016/001320, №101110009/2016/001421, № 101110009/2016/001409.

В подальшому зазначені залізничні вагони із товаром позивача були затримані Закарпатською митницею ДФС на залізничній станції «Батьово» Закарпатської митниці ДФС для здійснення митного огляду.

Позивач стверджує, що дії відповідача-2 по затриманню вантажу у вагоні на станції є неправомірними та такими, що фактично призвели до завдання позивачу збитків на загальну суму 888 587,89 грн., що складаються з:

652 029,58 грн. - витрат по сплаті на користь ПАТ «Українська залізниця» стягнених рішенням господарського суду коштів, з яких: 621 276,38 грн. - за час затримки вагонів (основний борг); 9 319,15 грн. судового збору в суді першої інстанції, 10 251,07 грн. судового збору за апеляційну скаргу та 11 182,98 грн. судового збору за касаційну скаргу;

177 558,31 грн. - неодержаний прибуток (втрачена вигода);

59 000,00 грн. - реальні збитки (витрати на юридичні послуги).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі № 806/1290/16 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів №№ 66727538, 67852608, 67869982, 65296261 і 67395525 з деревиною паливною Державного підприємства "Словечанське лісове господарство". Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці №№ 66727538, 67852608, 67869982, 65296261 і 67395525 з товаром "Деревина паливна у вигляді колод, неокорена, порода - сосна, довжиною 2м., діаметром 8-40см" (код УКЗЕД ) Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" за митними деклараціями типу ЕК10АА №101110009/2016/001334 від 12.05.2016р., 101110009/2016/001320 від 11.05.2016р., 101110009/2016/001421 від 19.05.2016р., 101110009/2016/001409 від 18.05.2016р.

В силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, наведені обставини не підлягають доказування.

Так, у вищезазначеній постанові зазначено, що дійсно митним органом в особі митного посту "Залізничний" залізничної станції "Батьово" з 19.05.2016року не пропустили через митний кордон з метою необхідності проведення митного огляду вагони №№ 66727538, 67852608, 67869982, а з 20.05.2016року - вагон № 65296261 і з 23.05.2016року вагон №67395525 із продукцією "Деревина паливна", що належать позивачу (державному підприємству "Словечанське лісове господарство").

У зв'язку із затримкою вагонів публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", як перевізник, звернулась до Господарського суду Житомирської області з вимогами до державного підприємства "Словечанське лісове господарство" та Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення 621 276,38 грн.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.07.2017 року у справі №906/181/17 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця": 621 276,38 грн за час затримки вагонів; 9 319,15 грн судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 31.12.2017.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" від 14.08.17р. залишено без задоволення. Рішення господарського суду Житомирської області від 25 липня 2017 року у справі №906/181/17 змінено. Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "1. Позов до Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" задовольнити. 2. Стягнути з Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" (11122, Житомирська область, Овруцький район, с. Словечне, вул. Сабурова, 13, код 00991953) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195): - 621 276,38 грн за час затримки вагонів;- 9 319,15 грн судового збору. В задоволенні позову до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовлено. Відстрочено виконання рішення суду до 31.12.2017р."

Так, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі №906/181/17 зазначено, що факт затримки вагонів документально підтверджено наявними в матеріалами справи доказами, зокрема, переліченими вище актами загальної форми, які були складені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі яких було розраховано плату за користування вагонами, за маневрову роботу, за зберігання вантажу, за зважування вантажу, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення, за навантажувально-розвантажувальні роботи, які були виконані залізницею через затримку вагонів на загальну суму 621 276,38 грн.

Зазначені акти загальної форми відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 129 Статуту залізниць України, є підставами для матеріальної відповідальності вантажовідправника - ДП "Словечанське лісове господарство".

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, статей 218, 325, 338 МК України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 11, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, свідчить про те, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 911/4079/16, від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16, від 16.04.2018 у справі № 911/1318/17 та від 02.05.2018 у справі № 927/526/17.

У разі відсутності виявлення такого факту вантажовідправник може стягнути в судовому порядку понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених залізниці витрат з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них.

З матеріалів справи вбачається, що державного підприємства "Словечанське лісове господарство" було сплачено на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17 суму у розмірі 630 595,53 грн., з якої 621 276,38 грн. за час затримки вагонів (основний борг) та 9 319,15 грн. судового збору в суді першої інстанції, що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 14.12.2017 на суму 100 000,00 грн., №264 від 28.12.2017 року на суму 220 595,53 грн., №285 від 15.12.2017 року на суму 110 000,00 грн., №256 від 11.12.2017 року на суму 100 000,00 грн., №274 від 08.12.2017 року на суму 100 000,00 грн.

Також, позивачем сплачено судовий збір за апеляційною скаргою ДП "Словечанське лісове господарство" до Рівненського апеляційного господарського суду в розмірі 10 251,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням №148 від 08.08.2017 року та касаційною скаргою до Вищого господарського суду України на рішення господарського суду Житомирської області від 25.07.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 року у справі №906/181/17 у розмірі 11 182,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням №231 від 24.11.2017 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками в розмірі 621 276 38 грн., оскільки фактично витрати за користування вагонами, за маневрову роботу, за зберігання вантажу, за зважування вантажу, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення, за навантажувально-розвантажувальні роботи, які були виконані залізницею через затримку вагонів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 621 276,38 грн. збитків, заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача 2 збитків в розмірі 30 753,20 грн. (9 319,15 грн. судовий збір в суді першої інстанції, 10 251,07 грн. судовий збір за апеляційну скаргу та 11 182,98 грн. судовий збір за касаційну скаргу), то розподіл зазначених витрат був здійснений при розгляді справи №906/181/17.

Крім того, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 6.2 ст. 6 Податкового кодексу України збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до п. 2.3. Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" від 28.11.2013 року № 12-рп/2013 судовий захист майнових прав суб'єктів цивільних правовідносин передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання майнових прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Таке звернення до суду пов'язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України. Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат. За статтею 2 Закону України "Про судовий збір" платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України.

Судовий збір являється обов'язковим платежем, що є елементом права особи на судовий захист і не є шкодою у розумінні цивільного законодавства.

А тому, враховуючи вищезазначене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 2 збитків в розмірі 30 753,20 грн. (9 319,15 грн. судовий збір в суді першої інстанції, 10 251,07 грн. судовий збір за апеляційну скаргу та 11 182,98 грн. судовий збір за касаційну скаргу) є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення збитків у формі неодержаного прибутку в розмірі 177 558,31 грн. позивач зазначає, що ДП «Словечанське ЛГ» уже понесло збитки у формі неодержаного прибутку (втрачена вигода), на який ДП «Словечанське ЛГ» розраховувало у разі належного виконання зобов'язання згідно умов відповідних зовнішньоекономічних контактів з фірмою «Вам-Інтернатіонал Кфт» за контрактом № VАМ-SL від 10.10.2014р. та з фірмою «Multikemia KFT за контрактом №22/2015-СЛ-М. Так, на підставі зазначених контрактів позивач мав поставити деревину паливну за ціною 25 ЄВРО/м.куб., тобто на загальну суму 189 096,70 грн. (262,6 м.куб) проте, фактичним покупцем даної деревини стало ТОВ «ТрансБуд-С» на підставі договору №137 від 08.08.2017 року, за ціною 11 538,39 грн.

А тому, на думку позивача, враховуючи протиправні дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з товаром ДП «Словечанське ЛГ», замість експорту цього товару та отримання грошових коштів як валютної виручки від нерезидентів по вищевказаних контрактах, позивач змушений був реалізувати ту частину товару, що залишився і зберігся, на внутрішньому ринку України за значно нижчою ціною, що призвело до неодержаного прибутку (втрачена вигода) у даній частині на загальну суму 177 558,31 грн., виходячи з розрахунку: (189096,70 - 11538,39).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене є упущеною вигодою.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Отже, неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

На підтвердження факту реалізації деревини на території України позивачем надано договір №137 купівлі-продажу необробленої деревини від 08.08.2017 року укладений з ТОВ «Трансбуд-С» (на 145,742 м.куб), акт прийому-передачі за серпень 2017 року та довідку по оплаті видану директором та головним бухгалтером лісгоспу.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів щодо реалізації іншої частини деревини, а також не надано підтвердження того, що ним було вчинено всі можливі дії для виконання контактів з фірмою «Вам-Інтернатіонал Кфт» за контрактом № VАМ-SL від 10.10.2014р. та з фірмою «Multikemia KFT за контрактом №22/2015-СЛ-М.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді неодержаних прибутків у сумі 177 558,31 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, в обґрунтування стягнення збитків в розмірі 59 000,00 грн. позивачем зазначено, що він вимушений був також нести витрати (реальні збитки) для відновлення свого порушеного права та судового захисту у зв'язку з оплатою юридичних послуг згідно договору про надання юридичних послуг від 30 червня 2016 року, укладеного з фізичною особою-підприємцем Якименком М.М. Так, мало місце надання останнім юридичних послуг, а саме:

- протягом підготовки позовних матеріалів та вирішення спору у справі №806/1290/16 за позовом ДП «Словечанське лісове господарство» до Закарпатської митниці ДФС України, третя особа - Житомирська митниця Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, тобто: з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року (5000грн. + (3000 х2 = 6000)) і з 01 по 30 червня 2017 року (6500 х4 = 26000));

- протягом представництва в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області та в Апеляційному суді Закарпатської області власника товару (заінтересовану особу) ДП «Словечанське ЛГ» по справам про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, а саме протоколи порушення митних правил: №1507/30501/16 від 18.08.2016 р. справа № 308/8704/16-п, №1504/30501/16 від 18.08.2016р. справа №308/8705/16-п, №1506/30501/16 від 18.08.2016р. справа №308/8703/16-а, тобто з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Відтак, оскільки факт сплати за юридичні послуги був у зв'язку з необхідністю понесення витрат на відновлення свого порушеного права та судового захисту і наявність таких витрат у позивача знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неправомірною поведінкою (бездіяльністю) Закарпатської митниці ДФС по протиправній затримці товару та по не здійсненню митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів з товаром ДП «Словечанське ЛГ» через державний кордон України, то за даних умов та обставин розмір майнової шкоди, що включає як складову реальні збитки становить 59 000 грн., виходячи з розрахунку: 5000 грн. (платіж за липень 2016 року) + (5 місяців періоду з 01.08.2016р. по 31.12.2016р. х 3000 грн. щомісячний платіж = 15000) + (6 місяців періоду з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. х 6500 грн. щомісячний платіж = 39000).

Згідно з ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1173 цього ж кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 цього ж кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 цього ж кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Пунктом 2. Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначено, що правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Що ж до заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо з матеріалів справи вбачається, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого господарський суд зменшує розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування. Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.

У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди та стягнення збитків на підставах, передбачених ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, потрібна наявність наступних елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме факт заподіяння відповідачем вказаних збитків позивачу; самі збитки та їх заявлений розмір; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заявленими збитками позивача.

Докази, додані позивачем до позовної заяви при зверненні в суд та надані ним у процесі розгляду справи і наявні у матеріалах справи, а саме договір про надання юридичних послуг від 30.06.2016 року, укладена між ДП «Словечанський лісгосп» та фізичною-особою підприємцем Якименко М.М., погодження ціни юридичних послуг від 30.06.2016 року (додаток 1 до договору про надання юридичних послуг від 30.06.2016 року), додаткова угода №2 від 20.12.2016 року до договору про надання юридичних послуг від 30.06.2016 року, додаткова угода №3 від 29.03.2017 року до договору про надання юридичних послуг від 30.06.2016 року, акти прийому надання юридичних послуг, а саме: №1 від 01.08.2016 року, №2 від 01.08.2016 року, №3 від 30.09.2016 року, №4 від 31.10.2016 року, №6 від 30.11.2016 року, № 7 від 30.12.2016 року, №9 від 31.01.2017 року, №10 від 28.02.2017 року, №11 від 31.03.2017 року, №12 від 03.05.2017 року, № 14 від 01.06.2017 року, №15 від 03.07.2017 року, та звіти до актів, платіжні доручення №3287 від 13.07.2016 року на суму 5 000,00 грн.,№228 від 06.09.2016 року на суму 6 000,00 грн., №3464 від 28.10.2016 року на суму 3 000,00 грн., №3504 від 09.11.2016 року на суму 3 000,00 грн., №245 від 16.11.2016 року на суму 3 000,00 грн., №31 від 23.02.2017 року на суму 6 500,00 грн., №60 від 22.03.2017 року на суму 6 500,00 грн., №3858 від 20.04.2017 року на суму 6 500,00 грн., №86 від 03.05.2017 року на суму 6 500,00 грн.,№123 від 12.06.2017 року на суму 6 500,00 грн., №140 від 11.07.2017 року на суму 6 500,00 грн., не є належними та допустимими доказами, що підтверджують вищевказані заявлені збитки позивача, та достовірно не підтверджують факт заподіяння відповідачем 2 вказаних збитків позивачу, їх обов'язковий характер, а також достовірно не підтверджують наявність будь-якого причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заявленими збитками позивача.

Оскільки, враховуючи те, що як було встановлено судом у процесі розгляду справи, недоведеними є факти заподіяння відповідачем 2 вказаних збитків позивачу, їх розмір, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача 2 і заявленими збитками позивача, то у суду відсутні правові підстави для застосування такої міри відповідальності до відповідача 2, як стягнення збитків, через відсутність всього складу цивільного правопорушення, а тому позовна вимога позивача про стягнення із відповідача 2 59 000,00 - витрат на оплату юридичних послуг, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 31.05.2017 року у справі №911/1635/16.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Отже, частково задоволена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Частиною 7 статті 233 ГПК України передбачено, що виправлення в рішеннях і ухвалах повинні бути застережені перед підписом судді.

При оголошенні вступної та резолютивної частини рішення судом помилково зазначено про стягнення з Закарпатської митниці ДВС на користь позивача 9 319,15 грн. судового збору.

Проте, оскільки позивачем заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями відповідача-2, судовий збір за подання такого позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не справляється

Керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч. 4 ст. 75, ст.ст. 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь державного підприємства "Словечанське лісове господарство" (11122, Житомирська обл., Овруцький район, с. Словечне, вул. Лісова, 13; ідентифікаційний код 00991953) грошові кошти в розмірі 621 276 (шістсот двадцять одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 38 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 11.10.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий