ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17956/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018

(головуючий - Пономаренко Є.Ю., судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017

(суддя Пінчук В.І.)

у справі №910/17956/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім"

про стягнення 377 351,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім" (далі - ОСББ "Білий дім") про стягнення 377 351,27 грн, з яких: 272 357,52 грн заборгованості за надані послуги, 66 553,12 грн інфляційних втрат, 11 181,88 грн 3% річних, 13 640,87 грн пені та 13 617,88 грн штрафу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором в частині оплати отриманих послуг з водопостачання та водовідведення.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 11.11.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступником якого є ПрАТ "АК "Київводоканал") як постачальником та ОСББ "Білий дім" як абонентом укладено договір №05244/4-02 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - договір).

2.2. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та прийняття від останнього каналізаційних стоків, а абонент зобов'язався розраховуватися за вказані послуги на умовах, які передбачені цим договором, дотримуватися Порядку користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, який втратив чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила №190), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, які затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37 (далі - Правила №37), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативним актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з п. 2.1.1 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Зняття показань з лічильника здійснюється щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. У разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг (п. 2.1.2 договору).

Пунктом 2.1.4 договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю стічних вод, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до правил користування та місцевих правил приймання.

Відповідно до п. 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води. (п.п. 2.2.2 та 2.2.4 договору).

2.3. На виконання умов договору позивач за період з 01.10.2014 по 31.07.2017 надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 457 500,17 грн.

2.4. Факт надання вказаних послуг та їх обсяги підтверджуються копіями актів про зняття показань з приладів обліку по коду абонента 2-671 (водопостачання та водовідведення) та по коду абонента 2-50671 (стоки гарячої води) за період з 01.10.2014 по 31.07.2017, які підписані представником абонента.

2.5. Відповідач про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг у період з 01.10.2014 по 31.07.2017 позивача не повідомляв, свого представника для проведення звіряння розрахунків та підписання акта не направляв.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 14 грудня 2017 року рішенням Господарського суду міста Києва позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 272 357,52 грн заборгованості за надані послуги, 66 553,12 грн інфляційних втрат, 11 181,88 грн 3% річних, 13 640,87 грн пені та 13 617,88 грн штрафу.

3.2. 21 травня 2018 року постановою Київського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 залишено без змін.

3.3. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди виходили з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати отриманих послуг.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 21 червня 2018 року ОСББ "Білий дім" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018, рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017, а справу направити на новий розгляд.

4.2. Скаржник обґрунтовує вимоги, що містяться у касаційній скарзі, такими доводами.

4.2.1. Господарськими судами в порушення норм процесуального права не досліджено докази, які встановлюють безпідставність заявленої суми до стягнення, що призвело до прийняття неправильного рішення. Так, позивачем було надано до суду розрахунок нарахувань за стоки гарячої води, яка була відсутня у будинку, що підтверджено актом звіряння взаєморозрахунків з ПАТ "Київенерго" за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2016 по 31.01.2018. Цим документом підтверджуються обставини відсутності гарячого водопостачання з 01.07.2016 по 31.01.2018, а тому позивачем неправомірно проведено нарахування за стоки гарячої води, яких в той момент фізично не існувало, у зв'язку з припиненням постачання гарячої води від ПАТ "Київенерго".

4.3. 27 серпня 2018 року позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач подав до суду апеляційної інстанції не засвідчену належним чином копію акта звіряння взаєморозрахунків з ПАТ "Київенерго" за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2016 по 31.01.2018, однак Київським апеляційним господарським судом відповідно до вимог ст. 80 ГПК України, ч. 3 ст. 269 ГПК України не взято цей акт звіряння взаєморозрахунків з ПАТ "Київенерго" до уваги. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, тому ПрАТ "АК "Київводоканал" вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції були ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

5.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір по справі стосується стягнення 3% річних, інфляційних витрат, пені та штрафу у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг за договором про постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

5.2.2. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

5.2.3. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

5.2.4. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Господарськими судами встановлено, що умовами укладеного сторонами договору передбачено не лише надання послуг з постачання питної води, але і приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу.

Пунктом 1.4 Правил №190 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил №37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил №37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Відповідно до п. 1.4 Правил №37 абонент Водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 Правил №37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі гарячого водопостачання) регулюється як вимогами зазначених Правил так і умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

5.2.5. Згідно з п.п. 2.2.2 та 2.2.4 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Господарськими судами встановлений факт, що за період 01.10.2014 по 31.07.2017 позивачем було надано відповідачу послуг на загальну суму 457 500,17 грн, однак станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за надані послуги за заявлений до стягнення період становила 272 357,52 грн.

5.2.6. Враховуючи викладені обставини, Верховний Суд погоджується з висновком обох судових інстанцій про задоволення позову в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості за надані послуги в сумі 272 357,52 грн.

5.2.7. Позивачем, окрім суми основаного боргу, було заявлено до стягнення інфляційні втрати, 3% річних, пеню та штраф.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.6 договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

З урахуванням умов договору та положень ст. 549, ст. 610, ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 66 553,12 грн інфляційних втрат, 11 181,88 грн 3% річних, 13 640,87 грн пені та 13 617,88 грн штрафу, правильність розрахунків яких перевірено судами попередніх інстанцій.

Отже, господарські суди дослідивши розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановленого сторонами договору строку виконання грошового зобов'язання щодо оплати послуг, перевіривши заявлені позивачем суми, з урахуванням наведених вимог закону, дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

5.2.8. Щодо доводів скаржника у касаційній скарзі про проведення позивачем нарахувань за стоки гарячої води, яка була відсутня у будинку, то цим обставинам господарським судом апеляційної інстанції надана відповідна оцінка.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовий розгляд справи базується на принципах рівності та змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Господарський суд апеляційної інстанції врахував зазначені вимоги Господарського процесуального кодексу України та зауважив на тому, що відповідач жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаного акта до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, не надав, оскільки клопотань (заяв) відповідача про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з наданням при цьому будь-яких доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від позивача, матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.2.9. Таким чином, касаційний суд вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову ґрунтуються на встановлених обставинах і оцінених ним доказах та повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки цих доказів та обставин, що відповідно до ст. 300 ГПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Верховний Суд вважає висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованим. Скаржником не доведено, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

6.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім" без задоволення, а судових рішень, що оскаржуються - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

7.2. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім" без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий дім" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/17956/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець