ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3639/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат", м. Глобине

до Приватного підприємства "Укравтодизель", м. Дніпро

про стягнення 275 200,00 грн.

Представники:

Від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. б/н від 03.10.18 р., представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про повернення попередньої оплати в сумі 256 000 грн. та стягнення 9 600 грн. - штрафу за поставку неякісної продукції, 9 600 грн. - штрафу за не поставку продукції.

Ухвалою від 17.08.2018 р. господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; справу призначено для розгляду спору по суті на 17.09.2018 р.

Відповідач із заявленими позовними вимогами не погоджується, виклавши свої заперечення у відзиві на позов, який надійшов до суду 06.09.2018 р.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що він вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до умов укладеного договору сторони дійшли згоди про поставку спірного товару за умови здійснення Покупцем 100% попередньої оплати (п.3.2. договору).

Вказані в договорі умови позивачем були виконані неналежним чином, оскільки на рахунок відповідача 20.03.2018 р. було перераховано лише 256 000 грн., що склало 80% від вартості узгодженого до поставки товару.

Далі у відзиві відповідач вказує на те, що в подальшому решта вартості товару позивачем сплачена не була, у звязку з чим останньому було запропоновано придбати у відповідача товар, в тому технічному стані та з тими характеристиками, вартість якого відповідає перерахованій сумі -256 000 грн.

Дана пропозиція позивачем була відхилена.

Відносно вимоги про повернення коштів від 11.07.2018 р. відповідач вказує на те, що вважає її безпідставною, та такою, що немає належного обґрунтування, з огляду на відсутність дій зі сторони позивача щодо оплати товару у повному обсязі.

Тобто, відповідач вказує на те, що ним не було порушено умов договору щодо поставки товару, а отже, вимоги позивача відносно повернення частково перерахованої попередньої оплати є безпідставними, як і вимоги щодо стягнення штрафу за непоставлений товар, та за поставку товару неналежної якості.

Посилання позивача на п.3.3. договору, на підставі якого останнім було здійснено оплату товару лише 80% від загального розміру платежу, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки вказаний пункт був узгоджений до підписання протоколу розбіжностей, який встановлює 100% передоплату.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.09.2018 р., розгляд справи відкладено до 09.10.2018 р.

У відповіді на відзив, позивач наполягає на порушенні відповідачем умов договору щодо передачі двигуна неналежної якості, та вважає цілком правомірними вимоги, щодо повернення суми попередньої оплати (256 000 грн.) та сплати штрафних санкцій за неналежне виконання умов укладеного сторонами договору.

В запереченнях, які до суду подані 09.10.2018 р. відповідач наполягає на своїй позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що саме невиконання позивачем умов договору щодо здійснення попередньої оплати у повному обсязі, стало підставою для зупинення обовязку з поставки товару.

А тезу позивача, з посиланням на не здійснення ним 100% попередньої оплати у звязку з ненаданням податкової накладної, відповідач вважає недоречною, з огляду на те, що вона суперечить податковому законодавству.

Представник позивача, в судовому засіданні, яке відбувалось 09.10.2018 р., заявив клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке господарський суд вважав можливим задовольнити.

У судовому засіданні оголошено перерву до 16.10.2018 р., про що постановлено ухвалу від 09.10.2018 р.

Про оголошення перерви в судовому засіданні, господарський суд повідомив під розписку учасників справи, про що свідчить письмове повідомлення, залучене до матеріалів справи (арк.спр. 79).

16.10.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника відповідача господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобинський мясокомбінат" (Покупець) та приватним підприємством Укравтодизель (Продавець) укладено договір купівлі продажу № ПП-І/20/04-17.

Відповідно до п.1.1. вказаного вище договору, Продавець (відповідач) зобовязався передати запчастини до транспортних засобів (в подальшому - продукція) у власність Покупця (позивача) відповідно до його замовлення, а останній зобовязався приймати та оплачувати отриману продукцію на умовах, визначених цим договором.

27.02.2018 р. позивачем, в системі електронних закупівель, була розміщена заявка № 119970, з метою придбання нового двигуна ЯМЗ в зборі без КПП та зчеплення (238ДЕ2-1000187), з терміном поставки до 14.03.2018 р. (а.с. 16).

За результатами проведених 28.02.2018 р. торгів, складений протокол проведення тендера № 10511, відповідно до якого переможцем тендеру, щодо поставки позивачу обумовленої в заявці продукції, стало приватне підприємство Укравтодизель (а. с. 18).

При укладенні сторонами договору № ПП-І/20/04-17 від 20.04.2017 р. в п. 5.1. останнього узгоджено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

У випадку, якщо протягом 14 календарних днів з моменту його закінчення, жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, він вважається автоматично продовженим на один рік, при цьому, кількість продовження строку необмежена.

Доказів розірвання договору, матеріали справи не містять, а отже, останній є діючим.

З огляду на вказане вище, правовідношення сторін з купівлі - продажу двигуна, узгодженого в заявці № 119970 від 27.02.2018 р. регулювались умовами договору купівлі - продажу № ПП-І/20/04-17.

Відповідно до п.1.2. вказаного вище договору, асортимент та ціна продукції, яка поставляється (передається у власність) Покупця попередньо погоджується сторонами.

Сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на передану продукцію є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) продукції (п.1.3 договору).

Пунктом 3.2. договору (з врахуванням протоколу розбіжностей), сторони визначили, що оплата поставленого товару здійснюється Покупцем згідно рахунку-фактури за умови 100 % передоплати шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Продавця.

За умовами п.4.1. договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями в строк до 5-ти робочих днів від дня підтвердження замовлення. Датою поставки (передачі у власність) продукції вважається дата, що вказана у видатковій накладній або акті приймання-передачі продукції.

Проте, в даному випадку, сторонами узгоджена заявка, яка містила певну дату поставки, а саме, - 14.03.2018 р.

Згідно п.4.2. договору, з урахуванням протоколу розбіжностей, Постачальник зобов'язаний передати товар в строки, додатково погоджені з Покупцем на умовах EXW (відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року) склад Постачальника: м. Дніпро, пр. Б.Хмельницького,156А.

На виконання умов договору та узгодженої заявки, відповідач 01.03.2018 р. виставив позивачу для оплати двигуна ЯМЗ 238ДЕ2 (330 к.с.) рахунок № ПП-00000061 на суму 320 000,00 грн. (а. с. 26).

Позивач здійснив оплату вказаного рахунку частково, в сумі 256 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5051 від 20.03.2018 р., копія якого залучена до матеріалів справи (а. с. 27).

Звертаючись з даним позовом до суду та обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує на те, що при перерахуванні грошових коштів він керувався умовами п.3.3 договору, укладеного сторонами, та сплатив лише 80% вартості товару від його загального розміру, що склало суму 256 000 грн., оскільки Продавець на момент здійснення оплати не надав Покупцю належним чином зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

В свою чергу відповідач 02.05.2018 р. поставив позивачу двигун ЯМЗ238-ДЕ2, який не відповідав якісним показникам, був не новим, мав ознаки реставрації, в звязку з чим комісією, яка здійснювала приймання товару ухвалено рішення про повернення двигуна відповідачеві.

В подальшому двигун поставлено не було, що і стало причиною спору.

Заявляючи вимоги про повернення часткової попередньої оплати, позивач посилається на ч.2 статті 693 ЦК України, якою передбачено право Покупця вимагати від Продавця повернення суми попередньої оплати.

Вказуючи на факт істотного порушення відповідачем вимог щодо якості товару, позивач посилається на частину 2 статті 678 ЦК України, якою передбачені наслідки поставки товару неналежної якості, та а також той факт, що на момент звернення з даним позовом поставка двигуна здійснена не була, до стягнення також заявляються вимоги про сплату передбачених умовами договору штрафних санкцій за поставку продукції неналежної якості в сумі 9600,00 грн., та за не поставку продукції в сумі 9600,00 грн.

Вимоги заявлені позивачем задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Однією із підстав виникнення цивільних права та обовязків є договір.

За приписом статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають із підстав встановлених статтею 11 цього кодексу.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ч. 1 статті 693 ЦК України, визначено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодекс.

За приписами ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 613 Цивільного кодексу України передбачено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Так, як вже було вказано вище, при укладенні спірного договору, з врахуванням протоколу розбіжностей, в п.3.2 сторони досягли згоди відносно того, що оплата товару здійснюється Покупцем згідно рахунку-фактури за умови 100% попередньої оплати.

01.03.2018 р. відповідач виставив позивачу вимогу про оплату товару, яка викладена в рахунку № ПП-00000061 від 01.03.2018 р. та яка відповідно до заявки від 27.02.2018 р. повинна бути виконана до 14.03.2018 р.

Зобов'язання позивачем належним чином виконано не було з огляду на те, що оплата була здійснена з порушенням строків та не у повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення від 20.03.2018 р. із якого вбачається, що перерахування було здійснене в сумі 256 000 грн.

Тобто, матеріали справи вказують на те, що на визначену в заявці дату поставки 14.03.2018 р., яка повинна була б відбутися за умови 100% попередньої оплати, має місце прострочення кредитора, який не вчинив дій, передбачених умовами договору.

Доказів, які б свідчили про узгодження сторонами іншої дати поставки, чи досягнення згоди, щодо поставки за умови часткової попередньої оплати, позивачем надано не було.

Частиною 2 статті 693 ЦК України, встановлено право Покупця вимагати від Продавця, в т. ч. і повернення попередньої оплати, у випадку порушення строку передачі товару.

Проте, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару у повному обсязі, зобов'язання продавця щодо поставки товару не виникало.

З огляду на викладене, у позивача не виникло і право вимагати як повернення часткової попередньої оплати, так і штрафу за не поставку товару.

Безпідставними є і посилання позивача на п. 3.3. договору, оскільки його умови викладались сторонами враховуючи попередній п.3.2 договору, який в протоколі розбіжностей викладено в іншій редакції, що передбачає попередню оплату, а не оплату з відстроченням платежу на певний строк.

Необґрунтованими є і заявлені позивачем вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за поставку продукції неналежної якості, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Частиною першою статті 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Частиною першою статті 687 Цивільного кодексу України визначено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 було затверджено Інструкцію порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості № П-7 (далі Інструкція П-7).

Відповідно до п.1 вказаної Інструкції, остання застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектності, а також тари під продукцією або товарами. У договорах поставки можуть бути передбачені особливості приймання відповідних видів продукції і товарів.

Повне застосування вказаної інструкції не є обов'язковим, якщо відповідно до положень Цивільного кодексу України сторони правочину на власний розсуд врегулювали питання стосовно приймання-передачі продукції.

Якщо сторони не визначили в Договорі порядок приймання-передачі продукції виробничо-технічного призначення, застосовуються положення Інструкції П-7.

Оскільки умови договору купівлі-продажу № ПП-І/20/04-17 від 20.04.2017 містять лише розділ про гарантійні зобовязання та не містять умов, що визначають порядок приймання продукції за якістю, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Інструкції П-7.

Відповідно до п.6 Інструкції П-7, приймання продукції по якості здійснюється на складі покупця під час міжміської поставки - не пізніше 20 днів.

Пунктом 14 Інструкції П-7 визначено, що приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація, тощо).

До того ж, слід зазначити про те, що в п.1.3 договору сторони погодилися про те, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на передану продукцію є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву, кількість, ціну (вартість) продукції.

Доказів, які б засвідчили про факт передачі відповідачем позивачу узгодженого товару, (видаткова накладна, акт приймання-передачі) позивачем надано не було.

Відсутність вказаних доказів спростовує посилання позивача на те, що при прийманні від відповідача товару, він виявив його невідповідність якісним показникам.

Залучений до матеріалів справи акт про невідповідність кількості, комплектності і якості, що були виявлені при прийманні продукції на складі від 02.05.2018 р., складений з порушенням вимог Інструкції П-7, не може бути прийнятий судом в як якості доказу передачі спірного товару так і в якості доказу, який би засвідчував отримання позивачем від відповідача не якісного товару.

Відповідно до ч. 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про передачу відповідачем позивачу товару, та доказів передачі товару неналежної якості, позивач не надав.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави дляч задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Керуючись статями 11, 509, 525, 526, 610, 611, 673, 687, 693 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 76-78, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський мясокомбінат", м. Глобине до Приватного підприємства "Укравтодизель", м. Дніпро відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 22.10.2018

Суддя ОСОБА_2