РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2018Справа № 910/7248/18

За позовом Заступника військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України; 2.Остерської квартирно-експлуатаційної частини району.
до проКонцерну "Військторгсервіс" стягнення 660 114,99 грн.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Коновалов С.О.
Представники сторін: від прокуратури: Шпірук М.В. - прокурор;
від позивача-1: від позивача-2: від відповідача: не з'явився; Сосновська Т.П. - представник за довіреністю; Гуща В.О. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Деснянського гарнізону (надалі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі - позивач-1) та Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (надалі - позивач-2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Концерну "Військторгсервіс" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 579 460, 06 грн., пені в розмірі 41 012, 43 грн та штрафу в розмірі 39 642, 50 грн., нарахованих у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати послуг за договором № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.08.2018.

26.07.2018 від позивача-2 до суду надійшла заява про уточнення розрахунку штрафних санкцій з відповідним розрахунком, з якого вбачається, що позивач-2 просить суд стягнути з відповідача 40 492,77 грн. пені та 39 642,50 грн. штрафу.

03.08.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує на те, що не погоджується із сумою основної заборгованості, при цьому зазначаючи, що за даними відповідача заборгованість становить 556 397,63 грн. та водночас, нарахувавши відповідачеві пеню і штраф, позивач-2 допустив пряме порушення Конституції України притягнувши відповідача до подвійної відповідальності за одне і теж саме порушення.

Також 03.08.2018 відповідачем надано клопотання про витребування доказів, за змістом якого останній просить суд витребувати у позивача-2 наступні докази:

- по яким тарифам одержує Остерська КЕЧ району електроенергію, опалення та водопостачання в 2017-2018 роках;

- по яким тарифам здійснювалось надання електроенергії, опалення та водопостачання Остерською КЕЧ району відповідачу в 2017-2018 роках.

Засідання призначене ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 на 03.08.2018 не відбулося, з огляду на це було винесено відповідну ухвалу, якою повідомлено про час та місце наступного судового засідання - 15.08.2018.

При цьому суд врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Разом з тим, як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 було зобов'язано позивача-2 надати письмові пояснення щодо того, в яких зазначити по яким тарифам позивач-2 одержує електроенергію, опалення та водопостачання в 2017-2018 роках та по яким тарифам здійснювалось надання електроенергії, опалення та водопостачання позивачем-2 відповідачеві в 2017-2018 роках. Також зазначеною ухвалою відкладено розгляд справи на 22.08.2018.

22.08.2018 відповідачем через канцелярію суду надано пояснення на виконання ухвали суду від 15.08.2018.

Позивачем-2 в судовому засіданні, що відбулось 22.08.2018 надано пояснення щодо розміру тарифів на теплову енергію.

22.08.2018 в судовому засіданні відповідач на підставі ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) звернувся до суду з клопотанням про витребування у позивача-2 технічної документації на будівлю, лазні на підставі якої позивач визначив загальну площу будівлі за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, смт. Десна, вул. Ювілейна, 11 та її опалювальну площу. Зазначене клопотання відповідача про витребування у позивача-2 доказів задоволено судом, з приводу чого винесено ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 відкладено розгляд справи на 21.09.2018.

17.09.2018 від позивача-2 до суду надійшли пояснення, разом з якими долучено копії акту прийому - передачі будівлі та обладнання будинку №1/703 (баня) №1/488 (пральня) Деснянського району Остерської КЕЧ р-ну від 01.06.2001, копію інвентаризаційної відомості, копію індивідуальної картки обліку будівлі та копію інвентаризаційного опису станом на 01.10.2017, а також обґрунтований розрахунок позовної суми, з якого вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 489 460,06 грн. заборгованості, 40 492,77 грн. пені та 39 642, 50 грн. штрафу.

05.10.2018 відповідачем через канцелярію надано пояснення, а також клопотання про зменшення розміру штрафу та пені, у якому він просить суд зменшити до 1 грн. заявлену до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 40 492,17 грн. та штрафу в розмірі 39 642, 50 грн.

Положеннями § 2 Глави 6 Розділу III ГПК України визначено порядок відкриття розгляду справи по суті.

Зокрема, відповідно до приписів ст. 207 ГПК України, головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Так, відповідачем при заявленні вказаного клопотання про зменшення розміру штрафу та пені не наведено поважних причин щодо незаявлення даного клопотання в підготовчому провадженні, а тому згідно припису ч 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та пені, а також пояснення відповідача, які подані через канцелярію суду 05.10.2018 без розгляду.

У судове засідання, що відбулось 05.10.2018 представник позивача-1 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Так, пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки позивач-1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд приходить до висновку, що неявка представника позивача-1 у судове засідання, що відбулось 05.10.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 05.10.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача-2 та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Як вбачається з п. 6.4. наказу Генерального прокурора України від 28.05.2015 № 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» позови в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та інших органів центральної влади доручено пред'являти Генеральній прокуратурі України та прокуратурам обласного рівня.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до військових прокуратур належать Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.

У той же час, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що в системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм чинного законодавства слідує, що оскільки військові прокуратури діють на правах регіональних, а до регіональних прокуратур належать прокуратури областей, то пункт 6.4. наказу Генерального прокурора України від 28.05.2015 № 6гн надає військовому прокурору повноваження на звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та інших органів центральної влади.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Заступник військового прокурора Деснянського гарнізону Центрального регіону України наділений відповідними повноваженнями на звернення з даним позовом до суду в інтересах позивача-1 та позивача-2, та наділений правом на захист порушених прав останніх.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом.

Як вбачається зі змісту п. 10 Положення «Положення про Остерську квартирно-експлуатаційну частину (району) Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління», що затверджене Начальником ПТКЕУ від 17.09.2014, позивач-2, здійснює свою діяльність згідно свідоцтва, як суб'єкт господарської діяльності у Збройних Силах України. При цьому як вбачається з абз. 2 п. 6 даного Положення, серед видів господарської діяльності позивача-2 зазначено: «постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря».

Так, 29 жовтня 2010 року між Міністерством оборони України в особі Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (за договором - Виконавець) та Концерном «Військторгсервіс» (за договором - Споживач) укладено договір №44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Договір), за умовами якого (п. 1 Договору), Виконавець зобов'язується своєчасно надати Споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та в строки і на умовах, що передбачені Договором.

Згідно п. 7 та п. 8 Договору, розрахунок щомісячної плати за надані комунальні послуги згідно нормативів (нормами) проводиться на підставі розрахунку планового використання опалення, гарячої води та пара (Додаток №1) та на підставі планової калькуляції собівартості 1 Гкал., тепла, виробленого газовою котельнею КЕ 25/14 С за кожну 1 Гкал вартістю 431,52 за 1 Гкал. Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення.

Пунктами 9 та 10 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Підставою для оплати є рахунки - фактури Виконавця.

Так, укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднані мережі, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та § 3 глави 30 Господарського кодексу України (надалі - ГК України). Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712, 714 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 275 ГК України, а отже, він вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме - майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, позивач-2, як Виконавець з надання послуг по централізованому опаленню та постачанню гарячої води проводить господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі ліцензій виданих Чернігівською обласною державною адміністрацією. Водночас, згідно ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії тарифи на теплову енергію затверджуються місцевими органами самоврядування.

Так, згідно рішення виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 27.04.2017 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та гарячу воду» вирішено, зокрема, встановити тарифи на теплову енергію для потреб бюджетних установ та організацій - 1932,16 грн. за 1 Гкал. з ПДВ та встановити тарифи на гарячу воду для потреб бюджетних установ та організацій - 102.98 грн. за 1 м3 гарячої води з ПДВ. Також в пункті 3 вказаного рішення зазначено, що дане рішення набирає чинності через 15 днів після його офіційного опублікування в газеті «Новини Придесення».

Як вбачається з пояснень позивача-2, опублікування вказаного рішення було здійснено в газеті «Новини Придесення» 06.05.2017.

Відтак, тарифи встановлені згідно зазначеного згідно рішення виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 27.04.2017 були чинними в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року та діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, специфіка послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виключає можливість коригування виконавцем послуг обсягу (переліку) послуг з утримання спільного майна багатоквартирного будинку для кожного споживача окремо, та відповідно виключає можливість відмовитися споживачу від оплати відповідних послуг.

Відповідач, у свою чергу, вказує на те, що нормативний акт, на підставі якого здійснений розрахунок, не має обов'язкового характеру, оскільки всупереч ст. ст. 1, 2 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" не зареєстрований у Міністерстві юстиції України та у відповідності з ст. 3 цього Указу не набув чинності.

Так, згідно ст. 1 Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 2 вказаного Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992 року державна реєстрація нормативно-правових актів проводиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України та управління юстиції складають державні реєстри зареєстрованих ними нормативно -правових актів.

Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, надано право Міністерству юстиції України та іншим органам, що здійснюють державну реєстрацію відомчих нормативно-правових актів, перевіряти у міністерствах, інших органах виконавчої влади, органах господарського управління та контролю додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно- правових актів, у разі потреби вимагати подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію та вносити пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях.

Згідно з пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, державна реєстрація нормативно-правового акту полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акту, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Згідно ст. 3 Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992, нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що рішення виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 27.04.2017 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та гарячу воду» не було зареєстроване у встановленому законом порядку, або доказів його оскарження та скасування у порядку встановленому Законом.

Так, як вбачається з рахунків за грудень 2017 року № 267 від 09.01.2018 на суму 166 310, 39 грн., за січень 2018 року № 2 від 05.02.2018 на суму 177 387, 44 грн., за лютий 2018 року № 41 від 02.03.2018 на суму 163 621, 02 грн., за березень 2018 року № 83 від 03.04.2018 на суму 149 439, 77 грн. та за квітень 2018 року №127 від 24.04.2018 на суму 13 138, 66 грн., копії яких містяться в матеріалах справи, вартість послуг наданих позивачем-2 на виконання умов Договору відповідачеві складає 669 897, 28 грн.

При цьому прокурор та позивач-2 вказують на те, що відповідачем належним чином вимоги договору в частині оплати спожитих послуг не виконані, а саме за грудень 2017 року оплату проведено частково на суму 90 437, 22 грн., у зв'язку із чим за станом на 18 травня 2018 року за відповідачем утворилась заборгованість на загальну суму 579 460, 06 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться копії платіжного доручення № 2287 від 14.06.2018 на суму 90 000, 00 грн., а також виписка по кореспондуючому рахунку станом на 17.09.2018 у якій засвідчено перерахування за боку відповідача на користь позивача-2 грошових коштів на суму 5 000, 00 грн., тобто відповідачем здійснено оплату заборгованості у загальному розмірі 95 000, 00 грн. після відкриття провадження у справі.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у зв'язку з відсутністю предмета спору відбувається, зокрема, у випадку сплати суми боргу боржником.

Таким чином, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем заборгованості за надані позивачем-2 згідно Договору послуги, провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 95 000, 00 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відтак, станом на момент розгляду спору по суті, за відповідач має перед позивачем заборгованість за надані послуги відповідно до умов договору № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010 у розмірі 484 460, 06 грн., що також частково підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за січень 2018 року - травень 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи, який підписаний та завірений печатками Сторін.

При цьому, суд приймає до уваги те, що акт звірки взаєморозрахунків є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Разом з тим, як вбачається з пояснень відповідача, останнім не заперечується наявність перед позивачем-2 заборгованості, водночас докази сплати заборгованості в повному обсязі матеріалах справи відсутні.

Так, положеннями ч. 1. ст. 76 та ч. 1 ст. 77 та ГПК України, визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу приписів ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 525 та 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, оскільки права позивача-2, за захистом яких прокурор звернувся до суду з вказаним позовом - порушені відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 484 460, 06 грн. заборгованості по наданим та неоплаченим послугам за договором № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010 є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Окрім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України).

В силу приписів ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 15 Договору за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості послуг за кожен день прострочення (але не більше подвійної ставки НБУ що діяла на момент прострочення). За прострочення понад тридцять днів споживач додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості послуг.

Так, позивач, з урахуванням вказаних положень Договору та приписів Закону просить стягнути з відповідача 40 492,77 грн. пені у розмірі подвійної ставки НБУ що діяла на момент прострочення, що нарахована у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати послуг відповідно до умов договору № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010 за загальний період з 10.01.2018 по 18.05.2018, а також 39 642,50 грн. штрафу в розмірі 7% вартості послуг в сумі 39 462,50 грн.

Доводи відповідача стосовно того, що нарахувавши відповідачеві пеню і штраф, позивач-2 допустив пряме порушення Конституції України притягнувши відповідача до подвійної відповідальності за одне і теж саме порушення не приймаються судом, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, адже згідно ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами (формами) неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

При цьому умови п. 15 Договору кореспондується за змістом з приписами, що закріплені в абзаці 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, згідно яких, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Між тим, позивачем-2 при здійсненні розрахунку не прийнято до уваги, що згідно умов Договору оплата послуг здійснюється не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, тобто порушення виконання зобов'язання з оплати послуг настає з 11-го числа відповідного місяця.

За таких обставин, оскільки позивачем, при здійсненні розрахунку пені необґрунтовано включено 10-те число січня, лютого, березня, квітня та травня 2018 року в розрахунок суми пені за відповідний місяць, вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача-2 пені нарахованої у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати послуг відповідно до умов договору № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010 є обґрунтованими частково - в розмірі 40 492, 57 грн. та відповідно позов в частині вимог про стягнення пені підлягає задоволенню частково - на зазначену суму.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача-2 штрафу в розмірі 7% вартості послуг в сумі 39 462,50 грн. нарахованого у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати послуг відповідно до умов договору № 44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.10.2010 є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 207 п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 250, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, ст. 173, 174, 175, 193, 230, 275 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526, 712, 714 Цивільного кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», суд -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Концерну "Військторгсервіс" 95 000, 00 грн. заборгованості закрити.

2. Позовні вимоги Заступника військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Остерської квартирно-експлуатаційної частини району задовольнити частково.

3. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Малогвардійська, 28-А; ) на користь Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (17024, Чернігівська область, Козелецький район, смт. Десна, вул. Ювілейна, 3; ) заборгованість в розмірі 484 460, 06 грн., пеню в розмірі 40 492,57 грн. та штраф в розмірі 39 642, 50 грн. Видати наказ.

4. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Малогвардійська, 28-А; ) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Болбочана Петра, буд. 8; ) судовий збір у розмірі 9 893, 91 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.10.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко