РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2018Справа № 910/7840/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління

справами Апарату Верховної Ради України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія

«КДС ІНВЕСТ»

про про розірвання Договору підряду № 28-12/2015 від 29.12.2015

Представники сторін:

від позивача: Грищенко А.Л. за довіреністю № 15-01/18 від 17.01.2018;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» (далі - відповідач) про розірвання Договору підряду № 28-12/2015 від 29.12.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/7840/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.07.2018 року.

04 липня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки у позивача наявна заборгованість в сумі 1 046 347, 43 грн., яка виникла через те, що позивач порушив умови пункту 6.5. Договору щодо охорони майна і виконання робіт, недодержання встановленого Договором порядку із охорони майна і виконаних робіт, недодержання встановленого Договором порядку узгодження додаткових робіт та їх оплати шляхом підписання Додаткової угоди. Таким чином, відповідач вважає, що заборгованості перед позивачем він не має.

Одночасно, відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 910/7311/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» про стягнення заборгованості в сумі 1 046 347, 43 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.07.2018 підготовче засідання відкладено на 13.08.2018 року.

В підготовчому засіданні 13.08.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/7311/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» залишено без розгляду. Дана ухвала набрала законної сили 17.07.2018 року та не була оскаржена в апеляційному порядку відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/7840/18 на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 12.09.2018 року.

03 вересня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив на позов, відповідно до змісту якого позивач вважає доводи відповідача безпідставними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/7840/18 до судового розгляду по суті на 03.10.2018 року.

У судовому засіданні 03.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 03.10.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 03.10.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2015 року між позивачем (Генеральний підрядник) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір підряду № 28-12/2015 на виконання будівельних робіт з прибудови будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазину непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку по вул. Будівельників, 30 у Дніпровському районі м. Києва (далі - Договір).

Предметом даного Договору є співробітництво сторін по здійсненню будівництва об'єкта (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору Замовник доручає та фінансує на умовах Договору, а Генеральний підрядник завершує роботи у строк, установлений Договором і передає Замовнику.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що фінансування об'єкту Замовником здійснюється згідно Графіка виконання та фінансування робіт (Додаток № 1 до Договору).

До початку робіт за кожним етапом Замовник надає Генеральному підряднику аванс у розмірі 50 % від вартості робіт за етапом, оформленої сторонами Протоколом узгодження вартості робіт. Перший авансовий платіж Замовник здійснює не пізніше 5 банківських днів після підписання цього договору у розмірі 50 % від погодженої вартості робіт по першому етапу (п. 5.3 Договору).

Згідно з пунктом 5.4. Договору проведення розрахунків за виконані Генеральним підрядником роботи на об'єкті здійснюється шляхом проміжних платежів за фактично виконану роботу на підставі оформлених Замовником Довідки про вартість виконаних робіт (ф. КБ-3) та Акту приймання виконаних робіт (ф. КБ-2в).

Відповідно до пункту 5.7. Договору оплата виконаних робіт Генеральному підряднику проводиться Замовником протягом 5 банківських днів з моменту підписання форм КБ-2В та КБ-3 між сторонами.

Пунктом 7.11. Договору визначений обов'язок Замовника проводити розрахунки з Генеральним підрядником за виконані роботи в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору.

Проте, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/5039/18 позов Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про стягнення 900 463, 36 грн. задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» на користь Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» " основний борг у сумі 630 682, 38 грн., пеню у сумі 65 211, 36 грн., інфляційні втрати у сумі 18 504, 10 грн., 3 % річних у сумі 6 124, 81 грн., судовий збір у сумі 10 807, 84 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач не надав суду належних доказів сплати заборгованості за виконані роботи, його доводи не спростовують обов'язку виконати зобов'язання належним чином.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - Будівельна Компанія «КДС ІНВЕСТ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/5039/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

Проте, під час апеляційного провадження представниками сторін було подано заяву про затвердження мирової угоди у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 затверджено мирову угоду у справі № 910/5039/18 між Державним підприємством «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - Будівельна Компанія «КДС ІНВЕСТ».

Відповідно до цієї мирової угоди сторони домовились про те, що відповідач сплачує позивачу шляхом безготівкового розрахунку на р/р 2610 в АТ «УКРЕКСІМБАНК», МФО 322313, заборгованість, яка утворилась при виконанні сторонами договору №28-12/2015р. на виконання будівельних робіт з прибудови будинку з вбудованими офісними приміщеннями з магазинами непродовольчих товарів на першому поверсі та підземним паркінгом до реконструйованого будинку по вул. Будівельників, 30 у Дніпровському районі м. Києва від 29.12.2015р. у розмірі 630 682 грн. 38 коп. основного боргу, пені у сумі 65 211 грн. 36 коп., інфляційні витрати у розмірі 18 504 грн. 10 коп., 3% річних у сумі 6 124 грн. 81 коп. і сплачений судовий збір у розмірі 10 807 грн. 84 коп. Загальна сума, що підлягає сплаті за даною мировою угодою складає 731 330 грн. 49 коп.

Строк сплати встановлюється у 3 місяці з дати затвердження судом даної Мирової угоди та здійснюється на умовах розстрочки у наступному порядку:

- до 01.08.2018 року - 243 776 грн. 83 коп.

- до 01.09.2018 року - 243 776 гри. 83 коп.

- до 01.10.2018 року - 243 776 гри. 83 коп.

Таким чином, в судовому порядку було встановлено факт наявності у відповідача за виконані позивачем будівельні роботи в сумі 630 682, 38 грн.

Пунктом 17.4. Договору передбачено, що Генеральний підрядник має право розірвати Договір при таких обставинах, зокрема, якщо Замовник протягом 30 днів не оплачує виконані Генеральним підрядником роботи або не перераховує аванси.

Користуючись передбаченим пунктом 17.4. Договору правом, 22.02.2018 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про розірвання Договору з підстав наявності заборгованості за виконані роботи.

Крім того, оскільки згідно з пунктом 18.4. Договору усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються додатковими угодами, разом з вищевказаним повідомленням позивач направив проект додаткової угоди про розірвання Договору, яка з боку відповідача підписана не була.

У зв'язку з цим, позивач посилаючись на пункт 17.4. Договору, статтю 651 Цивільного кодексу України та статтю 188 Господарського кодексу України звернувся до суду з даним позовом про розірвання Договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 Господарського кодексу України.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Одночасно, суд зазначає, що в даному випадку саме лише повідомлення про намір достроково розірвати договір не є підставою для його автоматичного розірвання, а обставини невиконання зобов'язань замовником, передбачених умовами договору, повинні досліджуватися судами під час вирішення спору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач безпідставно не виконує взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт та має непогашену заборгованість у розмірі 630 682, 38 грн., внаслідок чого у позивача виникли очевидні підстави вважати, що відповідач не виконає свій обов'язок з оплати виконаних підрядних робіт, що свідчить про набуття позивачем права на розірвання Договору згідно з пунктом 17.4. Договору та статті 651 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку істотності порушення відповідачем умов Договору скрізь призму частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Цивільного кодексу України).

Таким чином, основний інтерес підрядника полягає в отриманні плати за виконані підрядні роботи. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (підрядник) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору підряду.

Також, суд зазначає, що оскільки Договором передбачено право позивача вимагати дострокового розірвання договору, зокрема, якщо Замовник протягом 30 днів не оплачує виконані Генеральним підрядником роботи або не перераховує аванси, виявлення такого порушення є достатньою підставою для розірвання договору.

З огляду на вищевикладене, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, враховуючи положення законодавства та умов договору, які регулюють порядок розірвання договору, суд дійшов висновку про наявність обставин, які передбачали б можливість розірвання Договору з підстав, заявлених у позові.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи відповідно до вимог пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України оцінку аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Так, заперечуючи проти задоволення позову відповідач посилається на те, що пунктом 6.5. Договору встановлено обов'язок позивача забезпечувати до здачі в експлуатацію охорону майна та виконаних робіт. Проте, оскільки позивачем порушено умови пункту 6.5. Договору щодо охорони майна і виконання робіт, недодержання встановленого Договором порядку узгодження додаткових робіт та їх оплати шляхом підписання додаткової угоди, у позивача відсутнє право вимагати оплати за виконані, але знищені (пошкоджені) роботи (було вкрадено на об'єкті будівництва кабель через халатні дії позивача).

Також, відповідач вказує на те, що внаслідок порушення відповідачем умов пункту 6.5. Договору за ним виникла заборгованість, яка складається з наступних оплат:

- оплати за Договором № 178 від 08.12.2015 щодо охорони об'єкту будівництва у період з 01.01.2016 по 15.03.2018 в сумі 703 883, 39 грн. охоронною компанією ТОВ «МАКС-ТТ»;

- оплати за Договором № 15/03 від 15.03.2018 щодо охорони об'єкту будівництва у період з 15.03.2018 по теперішній час в сумі 135 000, 00 грн. охоронною компанією ТОВ «КДС СЕК'ЮРІТІ»;

- 137 464, 04 грн. яка виникла внаслідок викрадення на об'єкті будівництва кабелю через халатні дії позивача.

Одночасно відповідач зазначає, що за результатами проведення робіт позивачем він провів огляд щодо очистки 13-поверхового багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 30 від сміття після виконаних будівельних робіт та виявив, що будівельний майданчик несвоєчасно очищається від будівельного сміття позивачем, у зв'язку з чим склав припис № 14 від 30.10.2017. Роботи щодо очистки від будівельного сміття будівельного майданчику виконані ТОВ «КДС СЕК'ЮРІТІ», про що є Договір про надання послуг з прибирання будівельного сміття, навантаження, вивезення та утилізації утворених відходів від 01.01.2018 та Акт приймання наданих послуг, які оцінені у 70 000, 00 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що внаслідок неоплати позивачем вищевказаних сум його заборгованість становить 1 046 347, 43 грн., і будь-якої заборгованості перед позивачем він не має.

Проте, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, як і не надано доказів на порушення позивачем умов Договору.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, суд вважає аргументи відповідача безпідставними та до уваги не приймає .

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС-ІНВЕСТ» про розірвання Договору підряду № 28-12/2015 від 29.12.2015 задовольнити в повному обсязі.

2. Розірвати Договір підряду № 28-12/2015 від 29.12.2015, укладений між Державним підприємством «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 5; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС-ІНВЕСТ» (02091, місто Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 56, офіс 10-А; ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС-ІНВЕСТ» (02091, місто Київ, вулиця Харківське шосе, будинок 56, офіс 10-А; ) на користь Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 5; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 12.10.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова