РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2018Справа № 910/9807/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Жука В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин»

до Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

про стягнення 100000 грн.,

за участі представників:

від позивача - Малеванчук І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Приголінський С.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про стягнення 50000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки сплати вартості наданих послуг за Договором відповідального зберігання №10-13-109з/551 від 24.10.2013, в зв'язку з чим у Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» утворилась заборгованість за період з травня 2018 року по червень 2018 року у сумі 50000 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Разом з тим, в ході розгляду справи, позивачем через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до останньої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування вказаної заяви позивач вказує на те, що в ході розгляду справи за відповідачем додатково утворилась заборгованість липень та серпень 2018 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що вказана заява позивача прийнята судом до розгляду, та відповідно має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов та просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Собин» (зберігач) та Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (поклажодавець) було укладено Договір відповідального зберігання №10-13-1093/551, згідно з умовами якого, за актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання речові докази у кримінальному провадженні №0000149 від 03.04.2013 у кількості, визначеному у додатках до договору «Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання». Майно буде знаходитися на зберіганні за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38. Майно, яке передається на зберігання, постановою слідчого СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів міста Києва від 14.08.2013 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000149 від 03.04.2013 (розділ 1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, поклажодавець зобов'язаний передати зберігачеві майно на зберігання не пізіше, ніж через 10 календарних днів після підписання цього договору, а також забрати у зберігача майно до закінчення строку дії договору. Сплачувати зберігачу послуги за договором із розрахунку 15000,00 грн. за 1 місяць.

Договір зберігання набуває чинності з дати підписання акту передачі-приймання майна і діє до 31.12.2013 (п.6.1 Договору).

У подальшому між сторонами були укладені додаткові договори до договору зберігання, зокрема, відповідно до додаткового договору №5/666 від 31.12.2014 сторони продовжили строк дії договору зберігання до 31.06.2015 та збільшили вартість послуг зберігання до 25000,00 грн. за один місяць.

Так судом встановлено, що позивач на виконання умов договору №10-13-1093/551 від 24.10.2013 прийняв від відповідача на зберігання майно згідно з переліком, зазначеним у додатку №1 договору, та, як наслідок, - у ДПАТ «НАК «Украгролізинг» виник обов'язок оплачувати вартість послуг за зберігання цього майна.

Також судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати послуг виконував неналежним чином, у зв'язку із чим ТОВ «Собин» неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення з відповідача заборгованості за договором зберігання.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі №910/25267/15, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та Вищого господарського суду України від 15.03.2016, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 75000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з серпня по жовтень 2015.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі №910/3018/16, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 та Вищого господарського суду України від 18.10.2016, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 175000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з листопада 2015 року по травень 2016 року включно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі №910/18870/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 175000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з червня по грудень 2016 року включно. Цим же рішенням були стягнуті витрати на послуги адвоката у сумі 6500 грн. та 2625 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/2864/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 50000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з січня по лютий 2017 року включно. Цим же рішенням були стягнуті витрати на послуги адвоката у сумі 3200 грн. та 1600 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі №910/7607/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 100000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з березня по червень 2017 включно. Цим же рішенням були стягнуті витрати на послуги адвоката у сумі 4000 грн. та 1600 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/15281/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 50000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з липня по вересень 2017 включно. Цим же рішенням були стягнуті витрати на послуги адвоката у сумі 4500 грн. та 1600 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/1306/18, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 100000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно, а також 1600 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/5032/18, позов ТОВ «Собин» про стягнення заборгованості у сумі 75000 грн. був задоволений, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суму вказаної заборгованості за період зберігання майна з лютого 2018 року по квітень 2018 року включно, а також 1762 грн. судового збору.

На час розгляду даної справи судом встановлено, що майно, яке знаходиться у позивача на зберіганні, після закінчення строку дії Договору №10-13-1093/551 від 24.10.2013 (31.06.2015) відповідач не забрав та не сплатив стягнуту з нього вказаними судовими рішеннями заборгованість за послуги зберігання, що стало підставою для звернення ТОВ «Собин» з позовом до відповідача у даній справі про стягнення заборгованості за фактично надані послуги зі зберігання майна за наступний період - з травня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст.ст.938, 946 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору зберігання (з урахуванням змін, внесених додатковим договором №5/666 від 31.12.2014) строк дії договору встановлений до 31.06.2015, при цьому відповідач, як поклажодавець, зобов'язаний забрати у позивача, як зберігача, майно до закінчення строку дії цього договору (п.3.1.2 договору). Повернення майна поклажодавцю здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1.6 договору).

Відповідно до ч.3 ст.946 Цивільного кодексу України у разі, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Отже, відповідач (поклажодавець) зобов'язаний оплатити надані позивачем (зберігачем) послуги за весь час зберігання майна, навіть після завершення дії договору, якщо поклажодавець таке майно не забрав. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про отримання відповідачем майна за актом приймання-передачі.

Таким чином, оскільки докази отримання відповідачем майна, яке знаходиться на зберіганні у позивача, та належної оплати за його фактичне зберігання за період з травня 2018 року по серпень 2018 року у матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 100000 грн. за вказаний період є обгрунтованими, а тому позов ТОВ «Собин» підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо неможливості отримання майна яке знаходиться на зберіганні у зв'язку із наявною забороною органами прокуратури на отримання майна , яке визнано речовим доказом а також обов'язком органів прокуратури нести витрати за зберігання майна, яке є речовим доказом, судом оцінюються критично з огляду на те, що між позивачем та відповідачем склались господарські правовідносини на підставі укладеного договору зберігання майна. Щодо неправомірності дій органів прокуратури, внаслідок яких відповідач змушений нести витрати по утриманню майна, яке є речовим доказом, то відповідач не позбавлений можливості оскаржити вказані дії у встановленому законом порядку чи звернутись з відповідною вимогою щодо відшкодування понесених збитків, завданих так4ими діями.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1500 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір №01/06/18 від 01.06.2018 про надання правничої допомоги, укладений із Адвокатським Бюро «Малеванчук та партнери» Рахунок-фактуру №13/08 від 13.08.2018 на суму 1500 грн., Акт прийому-передачі наданих послуг від 13.08.2018 на вказану суму.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16 А; ідентифікаційний код 30401456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин» (08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38; ідентифікаційний код 36298149) 100000 (сто тисяч) грн. заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. та 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. витрат на правничу допомогу

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 11.10.2018

Суддя Я.В. Маринченко