Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" жовтня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/837/18

Господарський суд Житомирської області у складі судді Кудряшової Ю.В.,

розглядаючи заяву Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради (вх. №02-44/1257/18 від 16.10.2018) про забезпечення позову у справі №906/837/18 за позовом:

1) Житомирської міської ради

2) Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради

до Оліївської сільської ради

про визнання незаконним і скасування пункту 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради від 17.09.1998 №50,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання незаконними та скасування пункту 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року №50 "Про надання земельних ділянок" в частині переведення земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради.

Разом з позовною заявою позивачами подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.09.2018 позовну заяву залишено без руху; Житомирській міській раді та Комунальному підприємству "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради встановлено строк (протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду) для усунення недоліків позовної заяви.

Також ухвалою суду від 26.09.2018 заяву Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради №21/6012/2-вих від 13.07.2018 про забезпечення позову повернуто заявнику, оскільки останню подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу.

16.10.2018 на адресу суду надійшов на виконання вимог ухвали від 26.09.2018 про залишення позовної заяви без руху лист від 10.10.2018 за вих. №21/7754 з додатками.

Разом з тим, позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову (вх. №02-44/1257/18 від 16.10.2018), відповідно до якої просять зупинити дію пункту 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року № 50 "Про надання земельних ділянок" в частині переведення земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради та заборонити Оліївській сільській раді Житомирського району до винесення рішення господарського суду Житомирської області по даній справі приймати рішення про розпорядження земельною ділянкою, яка постановою Верховної Ради України від 31.08.1993 року №3419-ХП "Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об'єктів" вилучена з земель запасу Оліївської сільської Ради народних депутатів Житомирського району під будівництво Північного житлового району міста Житомира та видано на неї Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЖТ-08-21 №000042, яка знаходиться в межах вулиць Народицька, Малинська та Садова алея міста Житомира.

В поданій до суду заяві про забезпечення позову позивачі вказують, що постанова Верховної Ради України від 31.08.1993 року №3419-ХП "Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об'єктів" в частині вилучення з земель запасу Оліївської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області під будівництво Північного житлового району міста Житомира земельної ділянки площею 62,0 га була прийнята на підставі ст. ст. 19, 32 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-ХП, які установлюють особливий порядок вилучення Верховною Радою України земельних ділянок для державних і громадських потреб.

За таких обставин, позивачі вважають. що у суду є всі законні підстави визнати право комунальної власності територіальної громади міста Житомира на цю земельну ділянку, яка знаходиться в межах вулиць Народицька, Малинська та Садова алея міста Житомира.

Водночас, позивач зауважив, що не зважаючи на постанову Верховної Ради України від 31.08.1993 року № 3419-ХП та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЖТ-08-21 №000042, Оліївська сільська рада Житомирського району приймає рішення, якими з вказаної земельної ділянки площею 62,0 га надає земельні ділянки приватним особам під будівництвом приватних будинків, в результаті чого ці земельні ділянки неможливо буде повернути та використовувати за призначенням. В результаті таких дій, на думку позивачів, завдається матеріальна та моральна шкода інтересам територіальної громади м. Житомира.

Розглянувши заяву Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" про забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно пункту 1 чинної на даний час постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку, як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана тим, що відповідач надає частини спірної земельної ділянки приватним особам під будівництво.

Однак, саме лише посилання на такі обставини, на думку суду, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З поданих заявником матеріалів судом встановлено, що останні не містять будь-яких доказів на підтвердження факту виділення земельних ділянок приватним особам під забудову саме з земельної ділянки, відносно якої прийнято рішення виконкому Оліївської сільської ради від 17.09.1998 №50 (пункт 5).

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" про вжиття визначених ним заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

За таких обставин та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд також зауважує, що відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради (вх. №02-44/1257/18 від 16.10.2018) про забезпечення позову у справі №906/837/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 255 ГПК України та п. 17.5) Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу суду підписано: 19.10.2018.

Суддя ОСОБА_1

Друк:

1 - в справу

2,3 - позивачу (рек. з повід.)

4 - відповідачу (рек. з повід.)