КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Справа№ 910/6098/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 26.09.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 (повний текст складено 08.06.2018)

у справі № 910/6098/16 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Державної іпотечної установи

до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", в якому просить суд у редакції заяви про зміну предмету позову:

зобов'язати відповідача передати Державній іпотечній установі в роздрукованому вигляді:

Кредитні договори з усіма внесеними змінами до них, права вимоги за якими були передані в заставу Державній іпотечній установі відповідно до договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014: кредитний договір від 09.06.2011 №ВКЛ-2005880, укладений з ТОВ "Танк Транс", кредитний договір від 19.07.2012 №НКЛ-2005469/2, укладений з ТОВ "Яблуневий дар", кредитний договір від 27.06.2013 №ВКЛ-2005469/4, укладений з ТОВ "Яблуневий дар", кредитний договір від 03.07.2013, №НКЛ-2005469/5, укладений з ТОВ "Яблуневий дар" та всі договори забезпечення до зазначених кредитних договорів із усіма змінами до них;

Кредитні договори з усіма внесеними змінами до них, права вимоги за якими були передані в заставу Державній іпотечній установі відповідно до Договору застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B. за реєстровим №34: договір кредитної лінії від 30.11.2010 №ВКЛ-2005191, укладений з ТОВ "АТЛ", договір кредитної лінії від 25.03.2011 №НКЛ-2005191/1, укладений з ТОВ "АТЛ", Кредитний договір від 14.02.2008 №07/08, укладений з ПАТ "АвтоКрАЗ", кредитний договір від 20.08.2008 №837 К-Н, укладений з ТОВ "Ніко Інвест" та всі договори забезпечення до зазначених кредитних договорів із усіма змінами до них;

Кредитні договори з усіма внесеними змінами до них і всі договори забезпечення до них, права вимоги за якими були передані в заставу Державній іпотечній установі відповідно до Договору застави майнових прав №Д-3/2015 від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B. за реєстровим №36, та матеріали кредитних справ цих фізичних осіб, права вимоги по кредитах яких були передані в заставу Державній іпотечній установі згідно даного договору;

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками обліку основного боргу за кредитними договорами: ТОВ "Танк Транс" по договору від 09.06.2011 № BKJI-2005880; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 19.07.2012 №НКЛ- 2005469/2; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 27.06.2013 №ВКЛ-2005469/4; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 03.07.2013р. №НКЛ- 2005469/5; ТОВ "АТЛ" по договору від 30.11.2010 № ВКЛ-2005191; ТОВ "АТЛ" по договору від 25.03.2011 № НКЛ-2005191/1; ТОВ "Авто КрАЗ" по договору від 14.02.2008 №07/08; ТОВ "НІКОІНВЕСТ" по договору від 20.08.2008 №837 К-Н.

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками нарахованих доходів (строкових та прострочених) за кредитними договорами: ТОВ "Танк Транс" по договору від 09.06.2011 №ВКЛ-2005880; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 19.07.2012 № НКЛ- 2005469/2; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 27.06.2013 №ВКЛ- 2005469/4; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 03.07.2013 №НКЛ- 2005469/5; ТОВ "АТЛ" по договору від 30.11.2010 №ВКЛ-2005191; ТОВ "АТЛ" по договору від 25.03.2011 №НКЛ-2005191/1; ТОВ "Авто КрАЗ" по договору від 14.02.2008 №07/08; ТОВ "НІКО ІНВЕСТ" по кредитному договору від 20.08.2008 № 837 К-Н.

Оригінали кредитних справ: ТОВ "Танк Транс" по договору від 09.06.2011 № ВКЛ-2005880; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 19.07.2012 № НКЛ- 2005469/2; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 27.06.2013 № ВКЛ- 2005469/4; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 03.07.2013 № НКЛ- 2005469/5; ТОВ "АТЛ" по договору від 30.11.2010 №ВКЛ-2005191; ТОВ "АТЛ" по договору від 25.03.2011 № НКЛ-2005191/1; ТОВ "Авто КрАЗ" по договору від 14.02.2008 № 07/08; ТОВ "НІКО ІНВЕСТ" по кредитному договору від 20.08.2008 № 837 К-Н.

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками обліку основного боргу, нарахованих доходів (строкових та прострочених) за кредитними договорами фізичних осіб-позичальників, детальна інформація щодо яких наведена у додатку №1 до Договору застави майнових прав від 04.02.2015 №Д-3/2015.

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками обліку застави/іпотеки, отриманої за кредитними договорами: ТОВ "Танк Транс" по договору від 09.06.2011 № BKJI-2005880; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 19.07.2012 №НКЛ- 2005469/2; ТОВ "Яблуневий дар по договору від 27.06.2013 №ВКЛ-2005469/4; ТОВ "Яблуневий дар" по договору від 03.07.2013 №НКЛ- 2005469/5; ТОВ "АТЛ" по договору від 30.11.2010 №ВКЛ-2005191; ТОВ "АТЛ" по договору від 25.03.2011 № НКЛ-2005191/1; ТОВ "Авто КрАЗ" по договору від 14.02.2008 №07/08; ТОВ "НІКО ІНВЕСТ" по договору від 20.08.2008р. № 837 К-Н;

Кредитними договорами фізичних осіб-позичальників, детальна інформація щодо яких наведена у додатку №1 до договору застави майнових прав від 04.02.2015 №Д-3/2015.

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками застави, наданої за договорами застави майнових прав, укладених між ДІУ та АТ "ДЕЛЬТА БАНК", а саме договорами застави: №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, №Д-3/2015 від 04.02.2015.

Виписки, станом на 01.04.2016, за рахунками обліку договорів відступлення прав вимоги, укладених між ДІУ та АТ "ДЕЛЬТА БАНК", а саме договорами відступлення: №Д-1.2/2014 від 04.09.2014; №Д-2.1/2015 від 04.02.2015; №Д-3.1/2015 від 04.02.2015.

Позивач в обґрунтування заявленого позову стверджує, що оскільки постанова правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" прийнята 02 березня 2015 року, то позивач 02 березня 2015 року набув права вимоги за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими передані згідно із договорами застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, № Д-3/2015 від 04.02.2015.

Позивач вказує, що оскільки на підставі постанови правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно із рішенням № 51 від 02 березня 2015 року запроваджено у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" тимчасову адміністрацію, отже відповідач на підставі п. 3.4.5. договорів відступлення права вимоги, зобов'язаний був надати Державній іпотечній установі кредитору у 10-ти денний термін документи по кредитним справам позичальників.

Проте, в порушення умов п. 3.4.5. договорів відступлення права вимоги, а також договору зберігання, відповідач не передав позивачу документів, які б підтверджували права вимоги до боржників за кредитними договорами, набуті Державною іпотечною установою у відповідності до договорів застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, № Д-3/2015 від 04.02.2015.

Позивач листами вих. №1283/15 від 04.03.2015, вих. №129/11/3-1 від 16.07.2015, №1277/15/2 від 22.03.2016 звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" з вимогами про надання документів на підтвердження набутих прав вимог, однак, відповідач вказані вимоги позивача залишив без виконання.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Рішенням Господарського суду Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 відмовлено в позові повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Державна іпотечна установа звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, як вбачається з тексту апеляційної скарги, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державної іпотечної установи у справі № 910/6098/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Гаврилюк О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення осподарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16, запропоновано учасникам справи до 27.07.2018 подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст.ст. 167, 263 ГПК України), завершено підготовчі дії у справі № 910/6098/16, розгляд справи призначено на 31.07.2018.

30.07.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2018 у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 12.09.2018.

Проте, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Тищенко О.В. у відпустці за сімейними обставинами, судове засідання, призначене на 12.09.2018, не відбулося. Після виходу головуючого судді Тищенко О.В. з відпустки, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 розгляд справи було призначено на 26.09.2018.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надав суду свої пояснення по справі, в яких подану апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з доводами викладеними в ній та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги, в яких заперечив проти доводів зазначених у скарзі та просив суд апеляційної інстанції відмовити позивачу у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги, в яких заперечив проти доводів зазначених у скарзі та просив суд апеляційної інстанції відмовити позивачу у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 27.02.2013 між Державною іпотечною установою (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк) укладено договір банківського рахунку № 26/995-070 (далі - договір банківського рахунку), відповідно до п. 1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 (далі - рахунок) та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору банківського рахунку передбачено, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавств України.

04.09.2014 в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) та Державною іпотечною установою (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №Д-1.1/2014 (далі - договір застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014).

Згідно із п. 1.1 договору застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 передбачено, що заставодавець надає заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами: № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011; № НКЛ-2005469/2 від 19.07.2012; ВКЛ-2005469/4 від 27.06.2013; НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, детальна інформація щодо яких та структура забезпечення наведена у додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

У відповідності до 1.2 договору застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, вартість майнових прав на дату укладання цього договору складає 1 441 396 562,46 грн.

Пунктом 1.3 договору застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 сторонами погоджено, що згідно з договором банківського рахунку, відповідно до виписки заставодавця по особовим рахункам заставодержателя залишок коштів на дату підписання цього договору становить 2 137 858 170,85 грн.

На виконання умов п. 1.5 договору застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, між Державною іпотечною установою (поклажодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (зберігач) укладено договір про відповідальне зберігання № б/н від 04.09.2014 (далі - договір про відповідальне зберігання від 04.09.2014), за умовами п. 1.1. якого сторони домовились в порядку та на умовах, визначених цим договором, що поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання оригінали кредитних договорів та договорів забезпечення, отриманих від поклажодавця (далі - документи), на виконання договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та додаткових угод до нього, укладених між сторонами.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку, 04.02.2015 між Державною іпотечною установою (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № Д-2/2015 (далі - договір застави №Д-2/2015 від 04.02.2015), відповідно до п. 1.1. якого заставодавець надав в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами: від 30.11.2010 №ВКЛ-2005191, укладеному з ТОВ "АТЛ"; від 14.02.2008 №07/08, укладеному з ПАТ "Автокраз"; від 20.08.2008 №837К-Н, укладеному з ТОВ "Ніко Інвест", детальна інформація щодо яких та структура забезпечення наведена у додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

Згідно із п.п. 1.2 договору застави №Д-2/2015 від 04.02.2015 вартість майнових прав на дату укладання цього договору складає ,35 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору застави №Д-2/2015 від 04.02.2015, сторони визначили, що згідно із договором банківського рахунку, відповідно до виписки заставодавця по особовим рахункам заставодержателя залишок коштів на момент підписання цього договору становить ,43 грн.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку, 04.02.2015 між Державною іпотечною установою (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № Д-3/2015 (далі - договір застави №Д-3/2015 від 04.02.2015), відповідно до п. 1.1. якого заставодавець надав в заставу заставодержателю майнові права за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем та фізичними особами-позичальниками, детальна інформація щодо яких наведена у додатку № 1 до цього договору, та майнові права за договорами забезпечення, які наведені в акті звірки щодо договорів забезпечення, який одночасно з цим договором укладається між сторонами (далі - майнові права, предмет застави).

Згідно із п. 1.2. договору застави № Д-3/2015 від 04.02.2015, заставна вартість майнових прав на дату укладення цього договору за погодженням сторін склала 1 200 012 429,80 грн.

Пунктом 1.3. договору застави № Д-3/2015 від 04.02.2015 передбачено, що залишок коштів згідно з договором банківського рахунку, відповідно до виписки заставодавця по особовим рахункам заставодержателя на дату підписання цього договору становить 3 448 390 865,43 грн.

В пункті 1.3. договорів застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, № Д-3/2015 від 04.02.2015 сторони погодили, що майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять заставодержателю, виконувати його розпорядження щодо перерахування відповідних сум з рахунку та проводити інші операції у межах законодавства України.

У відповідності до п.п. 2.1.1 п. 2.1 договорів застави встановлено, що у разі невиконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення), заставодержатель набуває прав вимоги за договорами, наведеними у додатку №1 до цього договору, переважно перед іншими кредиторами відповідно до Закону України "Про заставу" та (або) Цивільного кодексу України та (або) цього договору та (або) договору відступлення права вимоги (у разі його укладення).

Згідно із п. 4.1. договорів застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, № Д-3/2015 від 04.02.2015 одночасно з договором застави укладається договір відступлення права вимоги з відкладальними умовами.

На виконання пункту 4.1. договорів застави, між Державною іпотечною установою (новий кредитор, заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (первісний кредитор, заставодавець) укладено договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 (далі - договір відступлення №Д-1.2/2014 від 04.09.2014), договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015 (далі - договір відступлення №Д-2.1/2015 від 04.02.2015) та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-3.1/2015 від 04.02.2015 (далі - договір відступлення права вимоги № Д-3.1/2015 від 04.02.2015).

Пунктом 1.1. договорів відступлення права вимоги сторони визначили, що уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договорів застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, №Д-3/2015 від 04.02.2015, що укладені з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора (позичальника) за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013.

Згідно із п. 1.2 договорів відступлення прав вимоги, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору (далі - права вимоги).

Відповідно до п. 2.2. договору відступлення права вимоги в залежності від випадків, передбачених п. 2.1. даного договору, п. 1.2. набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

У відповідності до п. 3.4.5. договорів відступлення права вимоги, первісний кредитор зобов'язаний з дня набрання чинності пунктом 1.2. цього договору надати новому кредитору у 10-ти денний термін: документи кредитних справ по кредитам, правовстановлюючі документи на нерухоме майно (у разі їх отримання первісним кредитором), довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими набуті новим кредитором, на дату набуття чинності пунктом 1.2. договору відступлення.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 статті 205 ЦК України передбачає, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу" № 2654-XII від 02.10.1992, предметом застави можуть бути майно та майнові права.

На підставі постанови правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02 березня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким в ПАТ "Дельта Банк" строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року, запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у ПAT "Дельта Банк" продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПAT "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року, за яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. задоволено повністю: визнано недійсним договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, а також визнано недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договори застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 є нікчемними, а тому наявні підстави для визнання укладених між сторонами договорів, як нікчемних правочинів, недійсними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 серпня 2016 року по справі №910/7083/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 листопада 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. задоволено повністю. Визнано недійсними договір застави майнових прав №Д-3/2015 від 04.02.2015 та договір відступлення права вимоги №Д-3.1/2015 від 04.02.2015, укладені між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі №910/7083/16 залишено без змін.

За результатами розгляду справи, суди дійшли до висновку, що договір застави майнових прав №Д-3/2015 від 04.02.2015 та договір відступлення права вимоги №Д-3.1/2015 від 04.02.2015 є нікчемними з підстав, передбачених пунктами 1, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та, відповідно є недійсними з моменту їх вчинення в силу вимог закону.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/7083/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 залишено без змін.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 по справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018, первісний позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено повністю. Визнано недійсним договір застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №34, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №35, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Вирішено внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відомостей про суб'єктів шляхом заміни іпотекодержателя з Державної іпотечної установи на Публічне акціонерне товариство " Дельта Банк" за наступними записами про іпотеку: номер запису про іпотеку 2621423, номер запису про іпотеку 2626677, номер запису про іпотеку 2626640, номер запису про іпотеку 2626621, номер запису про іпотеку 2626607, номер запису про іпотеку 2626593, номер запису про іпотеку 2626576, номер запису про іпотеку 2626545, номер запису про іпотеку 2626496, номер запису про іпотеку 2626478, номер запису про іпотеку 2626194, номер запису про іпотеку 2625869, номер запису про іпотеку 2625523, номер запису про іпотеку 13831776, номер запису про іпотеку 13823423, номер запису про іпотеку 13822126, номер запису про іпотеку 13819377, номер запису про іпотеку 13819030, номер запису про іпотеку 13814498, номер запису про іпотеку 13814351, номер запису про іпотеку 13808376, номер запису про іпотеку 13808069, номер запису про іпотеку 13807831, номер запису про іпотеку 13807553, номер запису про іпотеку 13814179, номер запису про іпотеку 13814064, номер запису про іпотеку 13813891, номер запису про іпотеку 13813687, номер запису про іпотеку 13813018, номер запису про іпотеку 13812806, номер запису про іпотеку 13812568, номер запису про іпотеку 13811835, номер запису про іпотеку 13811673, номер запису про іпотеку 13810053, номер запису про іпотеку 13809741, номер запису про іпотеку 13807072, номер запису про іпотеку 13806826, номер запису про іпотеку 13806584, номер запису про іпотеку 13806050, номер запису про іпотеку 13813256, номер запису про іпотеку 13818653, номер запису про іпотеку 13818282.

Вирішено припинити у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за №15068059 від 06.02.2015 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", передане в заставу Державній іпотечній установі на підставі недійсного договору застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №34, шляхом вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що договір застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015 та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015 є нікчемними в силу п.п. 1, 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із чим, наявні підстави для визнання укладених між сторонами договорів недійсними як нікчемних правочинів.

Також, постановою Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 910/7084/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішеннями судів по справах № 910/6052/16, № 910/7083/16, № 910/7084/16 щодо недійсності договорів застави та відступлення прав вимоги, повторного доведення не потребують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також в рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, рішення судів по справах №910/6052/16, №910/7083/16, №910/7084/16 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Враховуючи вищенаведене та з огляду на приписи ст. 75 ГПК України, викладені у рішеннях судів по справах №910/6052/16, №910/7083/16, №910/7084/16, які набрали законної сили висновки судів щодо нікчемності договорів застави №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, №Д-2/2015 від 04.02.2015, № Д-3/2015 від 04.02.2015 та договорів відступлення прав вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, №Д-2.1/2015 від 04.02.2015, № Д-3.1/2015 від 04.02.2015, визнання вказаних договорів недійсними у судовому порядки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договори застави та договори відступлення в силу їх недійсності, не створили юридичних наслідків для Державної іпотечної установи щодо набуття прав вимоги до позичальників ПАТ "Дельта Банк".

З таких обставин, у позивача відсутні підстави для вимоги від відповідача оригіналів документів по кредитних справах до позичальників ПАТ "Дельта Банк".

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відсутність факту порушення або оспорення прав позивача свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та відсутність порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов'язання вчинити дії.

Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державної іпотечної установи слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/6098/16 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державну іпотечну установу.

4. Матеріали справи № 910/6098/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

О.М. Гаврилюк

Дата складання повного тексту постанови 28.09.2018 року