ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018м. ДніпроСправа № 904/2465/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянув матеріали справи

за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 164 918,02 грн

у присутності представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 7/26-37 від 04.01.2018, спеціаліст 1 категорії;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 07.06.2018 Криворізька міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 142405,22 грн, пені за аналогічний період у сумі 22512,80 грн, нарахованих нею з посиланням на неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки №2013417, укладеного між сторонами 07.10.2018.

Ухвалою від 08.06.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з призначенням підготовчого засідання на 19.06.2018.

Ухвалою від 19.06.2018 суд відклав розгляд підготовчого засідання на 12.07.2018.

Розпорядженням господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 №459, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №904/2465/18 у звязку зі звільненням з посади судді Рудовської І.А.. За результатами повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду у відповідності до пп. 17.4 п. 17 розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції ГПК України ця справа передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою від 23.07.2018 суд розпочав розгляд справи на стадії підготовчого провадження спочатку з призначенням засідання суду на 08.08.2018 та викликом сторін.

Суд продовжив підготовче провадження на 30 днів - до 21.10.2018, про що постановив ухвалу від 08.08.2018.

Ухвалою від 25.09.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснено всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за місцезнаходженням останнього згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ухвали по справі надсилались судом завчасно у відповідності до норм, передбачених ГПК України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документах. В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, що повернулись від відповідача, про вручення останньому поштової кореспонденції суду, а тому є всі підстави вважати, що відповідач був достеменно обізнаний про розгляд цієї справи у суді. Разом з тим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 165 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2013 між Криворізькою міською радою (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" (далі - орендар, відповідач) був укладений договір оренди земельної ділянки за № 2013417 (державна реєстрація від 21.11.2013 за № 3793351 (далі - договір), за умовами п. 1 якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 24.07.2013 № 2130 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення існуючих ремонтних цехів, яка знаходиться на вул. Черкасова, 53/1, 3, у Тернівському районі м. Кривого Рогу.

Згідно із п.п. 2 та 4 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,9511 га; кадастровий номер земельної ділянки: :07:001:0025.

Строк дії договору передбачений п. 6 останнього та складає 5 років.

Пунктом 7 договору передбачено, що річна орендна плата протягом 2013 року вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України, на підставі витягу з технічної документації (або довідки) про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного управлінням Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області. Річна орендна плата починаючи з 1 січня 2014 року вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу". Плата вноситься орендарем на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №332 5 у банку ГУДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, .

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку, як визначено п. 11 договору, здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно п. 10 договору, розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв'язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства. Орендар самостійно зобов'язується щорічно відповідно до інформації Держземагентства про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору.

У разі зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв.м. земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору (п. 12 договору).

Пунктом 14 договору сторони погодили, що орендар самостійно обчислює суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 20 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,9511 га (кадастровий номер: :07:001:0025) по вул. Черкасова, 53/1, 3, у Тернівському районі м. Кривого Рогу, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, наявним в матеріалах справи.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не вносив та не декларував орендну плату за користування земельною ділянкою з 01.01.2016. В результаті чого за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість зі сплати орендних платежів за договором з урахуванням пені в загальному розмірі 164918,02 грн, з якої за період:

- з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 80180,47 грн;

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 73489,45 грн;

- з 01.01.2018 по 28.02.2018 - 11248,10 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 27.03.2018 за вих. №6/18-921 про добровільну сплату заборгованості з орендних платежів, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом в інтересах територіальної громади за захистом порушених прав.

Відповідач позовні вимоги не спростував та не оспорив.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт користування відповідачем на праві оренди земельною ділянкою позивача доведено та відповідачем не оспорено, що також підтверджено матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України)).

Статтею 9 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення договірних зобов'язань) визначено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати яких регламентований положеннями Податкового кодексу.

Згідно п. 289.1. ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Базою оподаткування землі в Україні є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податковим кодексом України, та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп.пп. 271.1.1, 271.1.2 п. 271.1 ст. 271 ПК України).

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 п. 288.5. ст. 288 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення договірних зобов'язань) регламентовано, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Криворізької міської ради від 24.06.2015 № 3728 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2, яка у тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м. земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270,60 грн. Згідно пункту 6 цього рішення, воно набуло чинності з 01.01.2016.

Також, 24.06.2015 Криворізькою міською радою прийнято рішення №3727 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста ОСОБА_2", підпунктом 4 якого визначено орендну плату за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цих ділянок. Згідно пункту 6 цього рішення, при розрахунку ставок земельного податку та розміру орендної плати за користування земельними ділянками введено понижувальний коефіцієнт до вартості земельних ділянок, визначеної відповідно до витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель міста, у розмірі 0,30 (з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель: станом на 01.01.2014 у розмірі 1,000; на 01.01.2015 - 1,249). Рішення набрало чинності 01.01.2016 (пункт 9).

Рішенням Криворізької міської ради від 29.03.2017 № 1522, яке набрало чинності з 01.04.2017, внесено зміни до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 на 2017 рік, та пунктом 5 визначено, що розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності складає 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста, затвердженої рішенням міської ради від 24.06.2015 № 3728. При цьому, цим же рішенням виключено пункт 6 (щодо застосування понижувального коефіцієнту 0,30).

Судом встановлено, що для визначення розміру орендної плати має використовуватись нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка відповідно до ст. 289 ПК України, підлягає щорічній індексації.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Держгеокадастру від 11.01.2018 № 6-28-0.22-244/2-18, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення за 2016 рік становить 1,06, за 2017 рік - 1,0.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач мав сплатити орендну плату за орендовану земельну ділянку в наступному розмірі:

- за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у сумі 63668,52 грн;

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 у сумі 67488,60 грн;

- за період з 01.01.2018 по 28.02.2018 у сумі 11248,10 грн.

Матеріали справи не містять відомостей щодо оплати відповідачем орендних платежів.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Отже, відповідач порушив свої фінансові зобов'язання перед позивачем за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно у загальному розмірі 142405,22 грн, а тому має місце неналежне виконання відповідачем умов договору через що позовні вимоги щодо стягнення з останнього суми заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.611 ЦУ України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до ст. 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Порядок нарахування пені визначений ст. 129 ПК України.

Так, згідно пп. 129.1.2 п. 129.1, пп. 129.3.1. п. 129.3 ст.129 ПК України нарахування пені при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), та закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

На суми грошового зобов'язання, визначеного пп.пп. 129.1.1 та 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог Податкового кодексу України, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (п. 129.4 ст. 129 ПК України).

Зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов'язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

В пункті 13 договору сторони також обумовили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка нараховується на суму боргу по орендній платі за земельну ділянку (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу по орендній платі або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день такого погашення.

Тож, з огляду на чинне законодавство суд, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, дійшов висновку про обґрунтованість його нарахування за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 22512,80 грн, а тому пеня підлягає до стягнення з відповідача у заявленій сумі.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо плати за оренду земельної ділянки, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому позові.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 2473,77 грн покладаються на відповідача як на сторону, з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, 53/1; ідентифікаційний код 21931694) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1; ідентифікаційний код 33874388) заборгованість з орендної плати у сумі 142405,22 грн, пеню у сумі 22512,80 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2473,77 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2018.

Суддя ОСОБА_3