РІШЕННЯ

м. Київ

04.10.2018Справа № 910/7074/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/7074/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», м. Київ,

про стягнення 12 535,97 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Кошкіної К.С. (довіреність від 26.12.2017 № 00126/0/14-17).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - Товариство) до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - Компанія) про стягнення: 10 463,44 грн. боргу, що утворився в зв'язку із неоплатою відповідачем житлово-комунальних послуг; 1 676,76 грн. втрат від інфляції та 395,77 грн. 3 % річних, а всього 12 535,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- Товариство є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку № 9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, в якому розташовані нежилі приміщення №1 і №2, балкон (групи приміщень № 209) загальною площею 69,40 кв.м., згідно із розпорядженням виконавчого органу Дарницької районної в м. Києві ради (Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації) від 30.12.2008 №1728;

- згідно із свідоцтвом про право власності від 03.06.2010 вказані приміщення належать на праві приватної власності Компанії;

- відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживана від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, Постанова Верховного Суду від 05.03.2018 у справі №753/5100/17);

- позивачем в повній мірі виконувалися зобов'язання з надання житлово-комунальних послуг;

- жодних актів, претензій або скарг щодо ненадання та/або надання не в повному обсязі житлово-комунальних послуг відповідач позивачу не надавав;

- внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов'язань у відповідача перед позивачем станом на 01.05.2018 виникла заборгованість у сумі 10 463,44 грн.;

- у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань було нараховано 1 676,76 грн. втрат від інфляції та 395,77 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 (суддя Мельник В.І.) було прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/7074/18; підготовче засідання призначено на 10.07.2018; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25.06.2018 Компанія подала суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Підготовче засідання 10.07.2018 не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 № 05-23/1378 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7074/18, в зв'язку із лікарняним судді Мельника В.І.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/7074/18 передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 суддею Курдельчуком І.Д. прийнято справу № 910/7074/18 до провадження; підготовче засідання призначено на 18.09.2018.

13.09.2018 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи судової практики.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/7074/18 до судового розгляду по суті на 04.10.2018.

Представник позивача у судове засідання 04.10.2018 не з'явився; про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З огляду на викладене, відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.10.2018 оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представник відповідача виступив з промовою (заключним словом), в якій посилався на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.10.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, у відповідності до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку № 9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, в якому розташовані нежилі приміщення №1 і №2, балкон (групи приміщень № 209) загальною площею 69,40 кв.м. згідно із розпорядженням виконавчого органу Дарницької районної в м. Києві ради (Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації) від 30.12.2008 №1728.

Згідно із свідоцтвом про право власності від 03.06.2010 вказані приміщення належать на праві приватної власності Компанії.

Товариство у позові вказує, що ним були надані відповідачеві житлово-комунальні послуги, а саме, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, у період з червня 2015 року по квітень 2018 року на загальну суму 10 463,44 грн., проте відповідач за надані послуги не розрахувався.

У зв'язку із неоплатою вказаних послуг позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 1 676,76 грн. втрат від інфляції та 395,77 грн. 3 % річних.

Товариство вказує, що Компанія як власник нежилих приміщень зобов'язана оплачувати вказані послуги і без відсутності письмового договору в силу приписів чинного законодавства України.

У свою чергу відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись, зокрема на те, що: позивач як виконавець був зобов'язаний підготувати проект договору та запропонувати його укласти, чого зроблено Товариством не було; позивач не виставляв відповідачу відповідні рахунки на оплату; оскільки відсутній письмовий договір та не виставлялися відповідні рахунки, то і строк оплати не настав; крім того, Товариством не подано жодного доказу на підтвердження виконання ним зобов'язань з надання житлово-комунальних послуг.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 202, статтею 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними, а також у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання). При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем і відповідачем, що Товариством і Компанією жодні договори щодо надання житлово-комунальних послуг не укладалися, тобто між сторонами відсутні договірні правовідносини.

Разом з тим, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов'язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13 - 15 цього Закону.

Згідно із статтею 13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов'язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Слід зазначити, що сторонами не подано суду жодного документального підтвердження того, що позивачем вчинялися дії спрямовані на укладення договору з відповідачем.

Позивачем не надано жодних доказів звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, як і доказів ухилення останнього від укладення такого договору в спірний період.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до статті 162 Житлового кодексу Української PCP плата за комунальні послуги береться, крім квартирної, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку №9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань за житлово-комунальні послуги, були встановлені:

з 01.06.2015 до 30.09.2015 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.06.2011 №1047 у сумі 3,57 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення, що належить відповідачу, за місяць (з ПДВ);

з 01.10.2016 до 31.12.2016 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.08.2016 №628 у сумі 4,43 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення, що належить відповідачу, за місяць (з ПДВ);

з 01.01.2018 по 30.04.2018 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.11.2017 №1444 у сумі 6,80 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення, що належить відповідачу, за місяць (з ПДВ).

Слід зазначити, що до складу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій входять: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітинок; вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення); прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем; дератизація; дезінсекція; обслуговування димовентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем; поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території; експлуатація номерних знаків на будинках; освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води; енергопостачання ліфтів.

З огляду на норми чинного законодавства України, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Разом з тим, у разі неукладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач повинен довести надання таких послуг.

Слід зазначити, що факт здійснення господарської операції з надання послуг підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (надалі - Положення №88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту надання ним особисто послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: м. Київ, вул. Є. Чавдар, 9, власником приміщення в якому є відповідач, у період з червня 2015 року по квітень 2018 року на суму 10 463,44 грн.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство посилається на пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, відповідно до яких розрахунковим періодом є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Проте, вказані Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а відтак, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та не регулюють їх.

Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказаною нормою не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, а тому останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

У свою чергу, позивач не надав доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг за відсутності укладеного сторонами договору.

Крім того, Товариство не зверталося до Компанії з відповідною претензією чи вимогою, тощо.

Відповідно до частини другої статті 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи із зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

З огляду на відсутність укладеного сторонами договору, в якому зазначалися б відповідні дані, а також ненаправлення позивачем відповідачеві рахунків на оплату, вимоги про сплату, тощо, Компанія позбавлена можливості самостійно визначити платіжні реквізити Товариства для перерахування коштів.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною першою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини другої статті 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості, а також нарахованих на неї 3% річних та втрат від інфляції як похідних вимог.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (02140, м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, 3; ідентифікаційний код 32912720) до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 4/6; ідентифікаційний код 23527052) про стягнення 12 535,97 грн. за надання послуг як обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку № 9 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, в якому розташовані нежилі приміщення №1 і №2, балкон (групи приміщень № 209) загальною площею 69,40 кв.м., відмовити повністю.

2. Судові витрати зі справи покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.10.2018.

Суддя І.Д. Курдельчук