РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2018Справа № 910/8408/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, 72)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рома-М» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1-Е)

про заборону вчинення дій та зобов'язання вчинити дії

Представники сторін:

від позивача: Грандовська І.В., Качмар О.Й., Бортман О.А. (на підставі довіреності)

від відповідача: Єрмоленко Є.В. (на підставі договору), Мартинюк Н.В. (на підставі довіреності)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» (надалі також - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рома-М» (надалі також - відповідач) про заборону вчинення дій та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про будівництво відповідачем офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 32, 32-А, на суміжних земельних ділянках, з порушенням прав та інтересів позивача, з порушенням будівельних норм і правил, без дотримання вимог безпеки щодо здійснення будівництва в умовах ущільненої забудови, на підставі проектної документації, в якій наявні істотні порушення будівельних норм і правил. У зв'язку з цим позивач просить суд заборонити відповідачу здійснювати будівництво вказаного об'єкта на підставі проектної документації, розробленої ТОВ ТАМ «Ю.Бородкін», та зобов'язати відповідача поголити проектну документацію з позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/8408/18, призначено підготовче судове засідання на 23.07.2018.

19.07.2018 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позов, клопотання про витребування доказів.

19.07.2018 через відділ діловодства суду позивач подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

23.07.2018 через відділ діловодства суду відповідач подав заяву про зупинення провадження у справі.

В підготовче засідання 23.07.2018 з'явилися представники сторін.

Представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів у відповідача. Представник відповідача заперечив проти його задоволення.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рома-М», Суд зазначає таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки клопотання про витребування доказів подано позивачем після подання позову без обґрунтування неможливості його подання разом з позовною заявою з незалежних від нього причин, то в силу вимог ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України Суд залишає без задоволення клопотання позивача про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рома-М».

Ухвалою від 23.07.2018, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання позивача про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рома-М» залишено без задоволення.

В підготовчому засіданні 23.07.2018 Судом оголошено перерву до 29.08.2018.

27.08.2018 через відділ діловодства суду позивач подав відповідь на відзив, заперечення проти заяви про зупинення провадження у справі та клопотання про долучення доказу до матеріалів справи.

29.08.2018 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі.

В підготовче засідання 29.08.2018 з'явилися представники сторін.

Представник відповідача підтримав заяву про зупинення провадження у справі до вирішення по суті іншої пов'язаної з нею справи № 910/14155/17, що перебуває на розгляді Господарського суду міста Києва, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародно-діловий центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-М" про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем своїм майном (земельною ділянкою за кадастровим номером: :88:211:0012, загальною площею 0.4715 га, що знаходиться за адресою: бульв. Т.Шевченка, 28-30 у Шевченківському районі м. Києва та розташованим на ній готелем "Hilton", загальною площею 21 210,9 кв.м.) шляхом зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-М" внести зміни до проектної документації за проектом "Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування з влаштування проїзду, підземним паркінгом по бульв. Тараса Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва", який затверджений ТОВ "Укрбудекспертиза" (експертний звіт щодо розгляду проектної документації від 03.09.2013 № 3-065-13-ЕП/КО) та замовником будівництва - ТОВ "Рома-М" (наказ № 7 від 09.09.2013), в частині фактичної загальної площі земельної ділянки забудови (0,1861 га) та розташування об'єкту будівництва (не ближче одного метру від межі земельної ділянки позивача (за кадастровим номером :88:211:0012), а також привести вказану проектну документацію у відповідність до всіх положень законодавства України, вимог містобудування документації, будівельних норм, стандартів та правил, встановлених законодавством України.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, розглянувши заяву відповідача про зупинення провадження у справі, Суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Суд зазначає, що в даному випадку має можливість самостійно встановити при розгляді справи №910/8408/18 всі обставини, надати правову оцінку доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, у зв'язку з чим вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/14155/17 жодним чином не перешкоджає розгляду даної господарської справи та не є підставою для зупинення провадження у ній в порядку ч. 5 ст. 227 ГПК Господарського процесуального кодексу України.

Суд також звертає увагу, що навіть сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Оскільки Судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість розгляду справи № 910/8408/18 до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/14155/17, зупинення провадження у справі є недоцільним та безпідставним, тому заява відповідача задоволенню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

Окрім того, в підготовчому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що Господарським судом міста Києва вже розглянута справа за негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні тим ж майном та з тих самих підстав між тими ж сторонами. За твердженнями позивача, 12.09.2017 Господарським судом міста Києва (суддя І.О. Отрош) винесено рішення у справі № 910/11221/17 за позовом ТОВ «Міжнародно-діловий центр» до ТОВ «Рома-М» про усунення перешкод у користуванні майном (земельною ділянкою Позивача за кадастровим номером: :88:211:0012, загальною площею 0.4715 га, що знаходиться за адресою: бульв. Т.Шевченка, 28-30 у Шевченківському районі м. Києва та розташованим на ній готелем «Hilton», загальною площею 21 210,9 кв.м.), заявлений з таких же підстав та з ідентичними доказами, що і у даній судовій справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як встановлено Судом, предметом позову у справі № 910/11221/17 було усунення перешкод у користуванні майном, а предметом даного позову є заборона здійснювати будівництво та зобов'язання погодити проектну документацію. Окрім того, підстави позовних вимог у цих справах співпадають лише частково.

Відтак, оскільки предмети та підстави позовів у справах №910/11221/17 та №910/8408/18 різняться між собою, закриття провадження у справі №910/8408/18 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України не підлягає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Окрім того, представник відповідача просив суд відкласти розгляд справи для надання для ознайомлення з матеріалами справи та подання додаткових доказів у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках:

1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу;

2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача;

3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд зазначає, що обставин для відкладення підготовчого засідання, наведених у зазначених нормах закону, Судом в даному випадку з пояснень представника відповідача не встановлено. Окрім того, відповідач мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та подання усіх необхідних доказів до суду, які мали бути подані разом з поданням відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

В підготовчому засідання 29.08.2018 Судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.09.2018.

В судове засідання 17.09.2018 з'явилися представники сторін.

В судовому засіданні 17.09.2018 Судом оголошено перерву до 01.10.2018.

19.09.2018 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі.

В судове засідання 01.10.2018 з'явилися представники сторін.

В судовому засіданні представником позивача подано письмові пояснення та заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі від 18.09.2018.

Представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

За приписами ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд, з-поміж іншого, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Згідно зі ст. 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Стаття 118 Господарського процесуального кодексу України, визначає, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Суд звертає увагу, що клопотання про закриття провадження у справі було подано відповідачем 19.09.2018, тобто, після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що відбулося 29.08.2018. При цьому, у клопотанні відповідачем не заявлено про поновлення строків на подання вказаного клопотання та не було наведено обґрунтованих поважних причин, що унеможливлювали його звернення з відповідними клопотанням протягом строку підготовчого провадження.

Таким чином, з огляду на викладене, Суд залишає клопотання відповідача про закриття провадження у справі без розгляду.

В судовому засіданні 01.10.2018 Судом оголошено перерву до 08.10.2018.

08.10.2018 через відділ діловодства суду відповідачем подано заяву про долучення документів.

В судовому засіданні 08.10.2018 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародно-діловий центр" є власником земельної ділянки за кадастровим номером :88:211:0012, загальною площею 0,4715 га, що знаходиться за адресою: бульв. Т.Шевченка, 28-30, у Шевченківському районі м. Києва, та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №050409 від 27.04.2009.

На вказаній земельній ділянці за кадастровим номером :88:211:0012 знаходиться нерухоме майно позивача, а саме: готель, загальною площею 21 210,9 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 30641645 від 08.12.2014.

19.02.2009 Рішенням «Про передачу земельних ділянок та зміну цільового призначення земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю "Рома-М" і використання її для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом і для організації будівельних робіт з подальшим благоустроєм території на бульв. Тараса Шевченка, 32, 32-а у Шевченківському районі м. Києва» № 89/1144 від 19.02.2009 Київсьа міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Рома-М" для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом і для організації будівельних робіт з подальшим благоустроєм території на бульв. Тараса Шевченка, 32, 32-а у Шевченківському районі м. Києва.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рома-М" є власником земельної ділянки за кадастровим номером :88:211:0009 за адресою м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, 32,32-а, цільове призначення - будівництво, експлуатація та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом і для організації будівельних робіт з подальшим благоустроєм території; площа земельної ділянки 0,1861 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №746477 від 21.12.2012.

05.05.2010 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рома-М" (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 19.02.2009 року за № 89/1144 та на підставі рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року за № 930/2999 за Актом приймання - передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим Договором.

За приписами п. 2.1 вказаного Договору, об'єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - бульв. Тараса Шевченка, 32 (тридцять два), 32-а (тридцять два "а") у Шевченківському районі м. Києва; розмір - 271 (двісті сімдесят один) кв.м., в межах червоних ліній; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом і для організації будівельних робіт з подальшим благоустроєм території; кадастровий номер - : 88:211:0035.

25.05.2010 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рома-М" (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 19.02.2009 року за № 89/1144 та на підставі рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року за № 930/2999 за Актом приймання - передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим Договором.

За приписами п. 2.1 вказаного Договору, об'єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - бульв. Тараса Шевченка, 32 (тридцять два), 32-а (тридцять два "а") у Шевченківському районі м. Києва; розмір - 336 (триста тридцять шість) кв.м., в межах червоних ліній; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом і для організації будівельних робіт з подальшим благоустроєм території; кадастровий номер - : 88:211:0044.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наприкінці 2016 року на суміжних земельних ділянках з кадастровими номерами - :88:211:0009, :88:211:0035, :88:211:0044, які є суміжними з земельною ділянкою позивача за кадастровим номером :88:211:0012, розпочато будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, з об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва. Власником земельної ділянки із кадастровим номером :88:211:0009 та замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю "РОМА-М", забудовником (підрядником) - ТОВ БК "ІНТЕРГАЛ-БУД". За твердженнями позивача, будівництво об'єкта здійснюється незаконно, без належних дозволів, з порушенням будівельних норм і правил, прав та інтересів позивача, без дотримання вимог безпеки, а саме: будівництво об'єкта здійснюється відповідачем на земельних ділянках, право користування якими у нього припинилось; будівництво об'єкта здійснюється без дозволу органу охорони культурної спадщини; проектна документація на будівництво об'єкта затверджена та будівельні роботи здійснюються без розроблення історико-містобудівного обґрунтування; надані відповідачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не відповідають містобудівному законодавству, порушують права та інтереси позивача; будівництво здійснюється без дотримання вимог безпеки, з порушенням встановлених законодавством будівельних норм і правил будівництва в умовах ущільненої забудови, відповідачем не здійснено обстеження прилеглих об'єктів існуючої забудови; відповідачем не оформлено з позивачем акта-допуску перед початком будівельних робіт; будівництво об'єкта здійснюється відповідачем на межі земельних ділянок; будівництво об'єкта здійснюється на підставі проектної документації, склад та зміст якої не відповідає його встановленій назві, державним будівельним нормам та діючому законодавству України; будівництво об'єкта здійснюється за наявності численних рішень Департаменту культури КМДА та Департаменту ДАБІ в м. Києві про усунення порушень; будівництво об'єкта порушує права та законні інтереси позивача, створює загрозу подальшому їх порушенню. У зв'язку з цим позивач просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» здійснювати будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом на бульв. Т. Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва на підставі проектної документації, розробленої ТОВ ТАМ «Ю. БОРОДКІН», затвердженої наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» від 09.09.2013 № 7; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» погодити проектну документацію (стадія проект) на будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом па бульв. Т. Шевченка. 32, 32-А у Шевченківському районі міста Києва на земельних ділянках з кадастровими номерами :88:211:0009, :88:211:0035. :88:211:0044 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр».

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про відсутність фактів самочинного будівництва, заявленого позивачем порушення (перешкод у користуванні майном), випадків порушення правил добросусідства та умов будівництва щодо ущільненої забудови. Окрім того, відповідач вказує на погодження ним проектної документації після проведення експертизи та відсутність обов'язку погоджувати її з позивачем. Відповідач також зазначає про невірно обраний позивачем спосіб захисту та не співмірність позовних вимог із підставами позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимог необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких відносяться такі: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз'яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно визнання недійсним додаткового договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на Компанію Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» як позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєструвала декларацію про початок виконання підготовчих робіт «Будівництво, експлуатація та обслуговування офісного центру з об'єктами торгівлі, харчування з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т. Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва» від 16.07.2013 за № КВ 40.

24.09.2013 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Рома-М" як замовнику та Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтергал-Буд" як генеральному підряднику дозвіл №ІУ 00 на будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва.

08.02.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за наслідками проведення якої складено акт, у якому встановлено, що земельна ділянка за адресою м. Київ, бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А, огороджена парканом, будівельні роботи не виконуються та встановлено ряд порушень.

Рішенням Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.06.2017 №150 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт» анульовано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А, у Шевченківському районі м. Києва від 24.09.2013 №ІУ 00.

Наведене вище підтверджується відомостями, викладеними у листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 11.07.2017 №10/265/1107/0215.

Наказом № 7 від 15.08.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Рома-М" затверджено Проект «Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А, у Шевченківському районі м. Києва»

Відповідно до Експертного звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна експертиза» № 3-065-13ЕП/КО від 03.09.2013 щодо розгляду проектної документації за проектом «Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А, у Шевченківському районі м. Києва» (замовник будівництва - ТОВ «Рома-М», генеральний проектувальник - ТОВ ТАМ «Ю.БОРОДКІН»), за результатами розгляду проектної документації і зняття зауважень встановлено, що зазначена документація розроблена відповідно до вихідних даних на проектування з дотриманням вимог до міцності, надійності та довго вічності об'єкту будівництва, його експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі щодо осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; санітарного та епідеміологічного благополуччя населення: охорони праці; екології: пожежної безпеки: техно генної безпеки; енергозбереження і може бути затверджена в установленому порядку, з наведеними технічними-показниками.

Відповідно до ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

За приписами ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», замовники та підрядники під час створення об'єкта архітектури зобов'язані: доручати виконання окремих видів проектних і будівельних робіт особам, які мають відповідну ліцензію; обирати виконавців робочої документації для будівництва з додержанням вимог статті 8 цього Закону; забезпечувати будівництво об'єктів архітектури згідно з робочою документацією, застосовувати будівельні матеріали, вироби і конструкції, які відповідають державним стандартам, нормам і правилам і такі, що пройшли сертифікацію, якщо вона є обов'язковою; не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону; поінформувати у триденний строк місцеві органи охорони пам'яток історії та культури про нововиявлені під час будівельних робіт об'єкти, що мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення; не включати до завдання на проектування вимог, що суперечать вимогам законодавства України, затвердженій містобудівній документації, державним нормам, стандартам і правилам.

Суд зазначає, що позивачем відповідно до статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України не доведено належними, достатніми та допустимими доказами а ні факту будівництва відповідачем об'єкта за адресою: бульв. Т.Шевченка, 32, 32-А, у Шевченківському районі м. Києва - офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчуванням влаштування проїзду, підземним паркінгом, після анулювання дозволу на виконання будівельних робіт від 24.09.2013 №ІУ 00 та станом на даний час, а ні порушення при цьому будівельних норм і правил, встановлених законодавством, а ні недоліків проектної документації, розробленої ТОВ ТАМ «Ю. БОРОДКІН».

Поряд з викладеним, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, Суд також дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його прав та інтересів як власника прилеглої земельної ділянки відповідачем.

При цьому, поданий позивачем припис № 402/П від 30.06.2017 Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не являється достатнім доказом виконання будівельних робіт відповідачем та допущення усіх визначених позивачем порушень.

Суд зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на твердженнях позивача, викладених ним у поданих до суду документах, без відповідного підтвердження встановленими господарським процесом засобами доказування.

Суд також звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено, зокрема, Законом України «Про основи містобудування», Законом України «Про архітектурну діяльність», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», обов'язок погодження проектної документації замовником будівництва з власником або користувачем суміжної земельної ділянки, а лише встановлено обов'язок дотримуватися при будівництві прав та інтересів останніх.

При цьому, позивач помилково та на власний розсуд тлумачить правовий висновок, викладений в ухвалі Верховного Суду України від 04.03.2009 у справі № 6-222244св08, що для можливості будівництва з подальшим введенням в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкта, необхідно отримати письмову згоду суміжного землекористувача.

Так, зазначена необхідність отримання письмової згоди не означає необхідність погодження проектної документації, процедура розроблення та погодження якої визначена законодавством, зокрема, Порядком розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженим Наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.201 №45, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також при вирішенні даного спору Суд враховує рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11221/17, що набрало законної сили у встановленому порядку, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародно-діловий центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома-М" про усунення перешкод у користуванні майном, а саме, земельною ділянкою за кадастровим номером :88:211:0012, загальною площею 0,4715 га, що знаходиться за адресою: бульв. Т.Шевченка, 28-30 у Шевченківському районі м. Києва, із розташованим на ній готелем "Hilton" загальною площею 21210,9 кв.м.

Більше того, як встановлено Судом, рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.06.2017 №150 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт» оскаржено Товариством з обмеженою відповідальністю «Рома-М» шляхом звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Поряд з викладеним, Суд зазначає, що позовна вимога про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» здійснювати будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом на бульв. Т. Шевченка, 32, 32-А у Шевченківському районі м. Києва на підставі проектної документації, розробленої ТОВ ТАМ «Ю. БОРОДКІН», затвердженої наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» від 09.09.2013 № 7, фактично спрямована на порушення прав відповідача та втручання у його господарську діяльність, а також має ознаки вимоги забезпечення позову, що не може бути самостійною позовною вимогою.

При цьому, Суд звертає увагу, що Наказом № 2 від 03.09.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» у зв'язку із зміною технічних рішень та концепції забудови для об'єкту: «Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом на бульв. Тараса Шевченка, 32, 32А у Шевченківському районі м. Києва», скасовано дію Наказу № 7 від 15.08.2013, яким було затверджено проектну документацію по об'єкту: «Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом на бульв. Тараса Шевченка, 32, 32А у Шевченківському районі м. Києва», розроблену ТОВ ТАМ «Ю. Бородкін», а також вирішено не використовувати розроблену ТОВ ТАМ «Ю. Бородкін» проектну документацію по об'єкту: «Будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом на бульв. Тараса Шевченка, 32, 32А у Шевченківському районі м. Києва», при веденні підготовчих та/або будівельних робіт на земельній ділянці.

Окрім того, Суд зазначає, що звертаючись до суду із позовною вимогою про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМА-М» погодити проектну документацію (стадія проект) на будівництво офісно-готельного комплексу з житловими апартаментами, об'єктами торгівлі, харчування, з влаштуванням проїзду, підземним паркінгом па бульв. Т. Шевченка. 32, 32-А у Шевченківському районі міста Києва на земельних ділянках з кадастровими номерами :88:211:0009, :88:211:0035. :88:211:0044 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр», позивач фактично просить Суд зобов'язати відповідача вчиняти дії на майбутнє, які не відповідають нормам чинного законодавства, не довівши при цьому порушення свого права, яке можна відновити у зазначений спосіб.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, а також засад змагальності судового процесу, Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права чи інтересу відповідачем на момент звернення до господарського суду та відповідно необхідність його відновлення, не обґрунтовано відповідною доказовою базою підстав позовних вимог, а також, окрім того, невірно обрано спосіб захисту, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19.10.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко