ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

11.10.2018м. ДніпроСправа № 904/4166/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс", м. Дніпро

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства "АктаБанк", м. Дніпро

про визнання права власності на нерухоме майно, придбане на електронному аукціоні

Суддя Рудь І.А.

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 14.09.2018 № б/н, в якій просить суд визнати за ним право власності на виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (пр. Богдана Хмельницького), будинок 156г, загальною площею 13 148,3 кв.м. (реєстраційний номер 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на законних підставах придбав спірне нерухоме майно, про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.2018, укладений між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «Виробнича стальна компанія», який зареєстровано в реєстрі за № 1805. Також відповідно до ст. 182 ЦК України право власності позивача на майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 27642748. Проте, 31.08.2018 позивачу стало відомо що з боку ТОВ "Мета-Імпекс" та ТОВ "Наш Соняшник" оспорюється право власності ТОВ "Виробнича стальна компанія" на вказане нерухоме майно, про що свідчить факт порушення кримінального провадження № 0002222 за заявою ТОВ "Мета-Імпекс" про заволодіння спірним майном шляхом обману та накладення арешту на спірне майно, відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 31.08.2018 по справі № 200/14231/18. За вказаних обставин, із посиланням на приписи ст. 392 ЦК України позивач просить суд визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду від 19.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 11.10.2018, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "АктаБанк".

01.10.2018 на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову від 01.10.2018, в якій останній просить суд заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект. Богдана Хмельницького, буд. 156г.

Заява щодо вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач є законним власником об'єкта нерухомого майна, а саме: виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13 148, кв.м., який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда (нині - проспект Богдана Хмельницького), 156г, що підтверджується, зокрема, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.08.2018 № 133142504. Вказаний об'єкт нерухомості придбано позивачем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.2018, який є чинним на даний час, не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Позивачу стало відомо, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 у справі № 200/14231/18 накладено арешт на складський комплекс (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156г, загальною площею 13 784,3 кв. м., шляхом заборони на розпорядження ним. Тобто, місцевим загальним судом арештовано майно, яке належить на праві власності позивачу.

З мотивувальної частини ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що відповідач 29.08.2018 звернувся із заявою до Шевченківського ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровський області про, начебто, вчинення відносно нього злочину - заволодіння майном шляхом обману невстановленими особами у невстановленому місці, та стверджує, що арештоване судом майно належить йому на праві власності.

Однак, як було наведено вище, відповідач не є власником того об'єкту нерухомості, яким, як він вважає, заволоділи невстановлені особи, тому, на думку позивача, ТОВ "Мета-Імпекс" було навмисно ініційовано звернення до органів національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій викладено сумнівні обставини щодо реальності кримінального правопорушення, що мало наслідком накладення арешту на майно, яке належить позивачу.

З огляду на вказані обставини, позивач стверджує про наявність підстав вважати, що відповідачем вживаються дії з метою незаконного заволодіння майном позивача та його подальшої перереєстрації. Наведене може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі в разі задоволення позову.

Суд розглянувши заяву про забезпечення позову від 01.10.2018, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дійшов висновку про необхідність її задоволення з огляду на наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» від 17.07.2008 Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За нормами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов може забезпечуватися забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання. Окрім того, згідно п. 10 ч. 1 даної статті позов також може забезпечуватися іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 5 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Приймаючи рішення про забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що предметом позовних вимог є визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості з підстав оспорювання (не визнання) відповідачем права власності позивача на вказане майно.

Отже, завданням суду під час судового розгляду справи № 904/4166/18 є дослідження фактичних обставин щодо встановлення реального та законного власника спірних об'єктів нерухомого майна, та уразі наявності відповідних підстав, визнання права власності за позивачем, як реальним та законним власником спірних об'єктів нерухомого майна.

У разі невжиття заходів забезпечення позову ТОВ «Виробнича стальна компанія» буде ускладнено чи взагалі унеможливлено виконання рішення суду, та позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом якого він звернувся, оскільки є велика ймовірність перереєстрації спірного майна відповідачем.

Враховуючи, що спір у справі № 904/4166/18 не є вирішеним, а обраний захід забезпечення позову є співмірним і адекватним заявленим позовним вимогам, суд дійшов висновку, що не вжиття заходів щодо запобігання діям третіх осіб із можливої подальшої реєстрації, перереєстрації та перепродажу спірного нерухомого майна до завершення розгляду спору по суті призведе до порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що суб'єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.

До повноважень суб'єктів державної реєстрації прав, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру прав.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частини 1, 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначають, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна. Рішення суду або заява власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Проаналізувавши положення чинного законодавства господарський суд дійшов висновку, що захід забезпечення позову стосовно спірних об'єктів нерухомого майна у вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно спірних об'єктів нерухомого майна відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, вимога про вжиття вказаного засобу забезпечення позову є співмірною та адекватною заявленим позовним вимогам і підлягає задоволенню.

Вживаючи заходи до забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що у випадку невжиття таких заходів забезпечення позову, існує ймовірність реєстрації, перереєстрації та перепродажу спірного майна на користь третіх осіб, що у разі задоволення позовних вимог ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

За приписами ч. 6, 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 91, 136-140, 144, 233-235, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект. Богдана Хмельницького, буд. 156г.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" (49000, м. Дніпро, вул. Суворова, буд. 34А, кв. 42, );

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (49057 м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 156, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 11.10.2018.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред'явлена до виконання до 05.10.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь