ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 Справа №914/894/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., при секретарі М. Фарина, розглянувши матеріали

позовної заяви: Київського міського пологового будинку №3, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3», м. Львів

про розірвання договору відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р., стягнення 4 313 966,04 грн. збитків та 1 337 329,47 грн. неустойки.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_4

від відповідача: не зявився

Судом розяснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Київським міським пологовим будинком №3, м. Київ до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3», м. Львів про розірвання договору відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р. та стягнення 4 313 966,04 грн.

Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі №914/894/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.06.18 р. Ухвалою суду від 13.06.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 04.07.18 р. Ухвалою суду від 04.07.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 18.07.18 р. Ухвалою суду від 18.07.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 25.07.18 р. Ухвалою суду від 25.07.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 02.08.18 р. Ухвалою суду від 02.08.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 06.08.18 р. Ухвалою суду від 06.08.18 р. підготовче судове засідання продовжено до 12.09.18 р. В судовому засіданні 12.09.18 р. оголошено перерву до 13.09.18 р. Ухвалою суду від 13.09.18 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 03.10.18 р. Ухвалою від 03.10.18 р. судовий розгляд справи відкладено на 12.10.18 р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами існують договірні відносини на відповідальне зберігання майна. На виконання умов договору позивачем за актом приймання-передачі передано, а відповідачем прийнято на відповідальне безоплатне зберігання обладнання. Строк зберігання встановлено до 25.04.17 р. Враховуючи те, що передане майно не змонтовано відповідачем у приміщеннях позивача, і на вимогу позивача відповідачем майно не повернуто, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору відповідального зберігання №1 від 24.01.17 р., стягнення з відповідача 4 313 966,04 грн. збитків та 1 337 329,47 грн. неустойки.

Відповідач згідно поданого відзиву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що не знав про надходження на його адресу вимоги про повернення майна відповідального зберігання та наміру не отримувати його навмисне не було. При цьому зазначив, що передане йому майно на зберігання знаходиться в належному стані та не є втраченим.

Заяви і клопотання сторін.

06.06.18 р. відповідачем подано відзив на позов за вх.№20394/18 відповідно до якого останній просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

13.06.18 р. позивачем подано відповідь на відзив за вх.№21893/18.

03.07.18р. відповідачем подано клопотання за вх№1777/18 про призначення експертизи.

Обставини справи.

24.01.2017 р. між Київським міським пологовим будинком №3 (поклажодавець, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (зберігач, відповідач) укладено договір відповідального зберігання №1.

Відповідно до п.1.1 договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне безоплатне зберігання обладнання (майно). Приймання на зберігання майна відбувається за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками після фактичного прийняття.

Найменування, асортимент та кількість майна визначаються в актах приймання-передачі, складаються сторонами цього договору при прийманні-передачі майна. Акти приймання-передачі майна є невідємними частинами цього договору (п.2.1). Строк зберігання встановлюється з моменту фактичної передачі майна зберігачеві до 25.04.2017 р.

Номенклатуру та якісні характеристики переданого на зберігання майна зазначено в:

- ОСОБА_5 №1 приймання-передачі майна за договором зберігання №1 від 24.01.207 р. на суму 3 546 302,53 грн.;

- ОСОБА_5 №2 приймання-передачі майна за договором зберігання №1 від 24.01.2017 р. на суму 767 663,51 грн.

Відповідно до п. 2.5 договору зберігач (відповідач) зобовязаний за свої кошти провести демонтаж та монтаж майна та його транспортування до місця їх зберігання.

Однак, зазначив позивач, майно, демонтоване відповідачем, так і не було змонтовано у приміщеннях Київського міського пологового будинку №3, м. Київ.

Відповідно до п. 2.1.3 договору зберігач зобовязаний повернути майно поклажодавцю по першій вимозі.

Враховуючи вказане, позивачем 13.02.2018 р. на адресу відповідача надіслано вимогу №061-145/192 про повернення майна з відповідального зберігання. Одночасно даною вимогою позивачем повідомлено відповідача про розірвання договору відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р.

Відповідно до листа відстеження ідентифікатора 871 вимогу від 13.02.18 р. №061-145/195 надіслано відповідачу 14.02.18 р., однак таку повернуто позивачу без виконання.

Враховуючи вказане, позивач звернувся з позовом до суду відповідно до якого просить:

- розірвати договір відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р., який укладено між Київським міським пологовим будинком №3 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3».

- стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2

ОСОБА_3» (ідентифікаційний код юридичної особи 39088669,

місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, б. 222) на користь

Київського міського пологового будинку № 3 (ідентифікаційний код

юридичної особи 05496796, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Василя

Кучера, б. 7) збитки, які завдані Позивачу через невиконання Відповідачем

Договору відповідального зберігання № 1 від 24.01.2017 р. у розмірі

4 313 966,04 грн.

- стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2

ОСОБА_3» (ідентифікаційний код юридичної особи 39088669,

місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, б. 222) на користь

Київського міського пологового будинку № 3 (ідентифікаційний код

юридичної особи 05496796, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Василя

Кучера, б. 7) неустойку у розмірі 1 337 329,47 грн.

- стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2

ОСОБА_3» (ідентифікаційний код юридичної особи 39088669,

місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, б. 222) на користь

Київського міського пологового будинку № 3 (ідентифікаційний код

юридичної особи 05496796, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Василя

Кучера, б. 7) сплачений судовий збір у розмірі 86 531,43 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі зсилаючись на те, що не знав про надходження йому вимоги про повернення майна з відповідального зберігання у звязку з наступним.

Функціональними обов'язками прийняття вхідної кореспонденції покладено на менеджера з постачання ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», на підтвердження відповідачем надано суду копію Наказу № 7- від 04.10.2017р. про прийняття на роботу, та копію Додатку №1 до Наказу № 7- від 04.10.2017р. (Функціональні обов'язки менеджера з постачання).

Наказом № 16/02/18-02(К) від 16.02.2018р., відповідно до графіку надання відпусток працівникам ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» менеджеру з постачання газдик П.М. було надано щорічну основну відпустку з 19.02.2018р. по 12.03.2018р. (копія наказу додається).

В подальшому, у зв'язку з виробничою необхідністю, з 13.03.2018р. по 30.03.2018р., Наказом (про відрядження) від 12.03.2018р., менеджера з постачання було відряджено до м. Новогродівка Донецької області (наказ додається).

Таким чином, зазначив повноважний представник, відповідач не знав про надходження йому Вимоги про повернення майна з відповідального зберігання, та наміру не отримувати його навмисне не було, а така ситуація склалася з певних обставин, відтак відповідно до п. 6.2 договору продовжував нести відповідальне зберігання переданого йому майна.

З огляду на викладене, зсилаючись на ст. 617 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оцінка суду.

ОСОБА_5 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

ОСОБА_5 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

ОСОБА_5 до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Матеріалами справи підтверджується що між сторонами існували договірні відносини по зберіганню майна, а саме 24.01.2017 р. між Київським міським пологовим будинком №3 (поклажодавець, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (зберігач, відповідач) укладено договір відповідального зберігання №1.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивачем передано на зберігання відповідачу майно згідно актів приймання передачі, а саме:

- згідно ОСОБА_5 №1 приймання-передачі позивачем передано відповідачу майно за договором зберігання №1 від 24.01.207 р. на суму 3 546 302,53 грн.;

- згідно ОСОБА_5 №2 приймання-передачі позивачем передано на зберігання відповідачу майно за договором зберігання №1 від 24.01.207 р. на суму 767 663,51 грн.

Умовами договору також передбачено обовязок зберігача за свої кошти провести демонтаж та монтаж майна та його транспортування до місця їх зберігання (п.2.5 договору зберігання).

У звязку з невиконанням обовязку щодо демонтажу та неповернення майна після надіслання відповідної вимоги позивач просить суд стягнути збитки в сумі 4 313 966,04 грн., розмір яких визначає виходячи з вартості переданого на зберігання майна, неустойку за неповернення майна, а також розірвати, укладений між сторонами договір відповідального зберігання майна.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зсилається на те, що ним не отримано надісланої позивачем вимоги про розірвання договору та про неповернення майна з обєктивних причин.

Однак з таким твердженням суд погодитись не може, оскільки позивачем доведено, що Вимога про повернення майна та про розірвання договору від 13.02.18 р. №061-145/192 надсилалась відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний в матеріалах справи), однак поштовим відділенням повернуто позивачу поштовий конверт з написом „за закінченням терміну зберігання.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. визначено, що у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце наступного судового засідання.

Крім цього, доказом повідомлення, в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд України у складі касаційного господарського суду у своїй постанові у справі №916/3188/16 від 23.04.18 р.

Відповідно до листа відстеження №871, копію якого долучено позивачем до позовної заяви, вимога від 13.02.18 р. №061-145/192 повернулась позивачеві у звязку із закінченням терміну зберігання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином повідомлено відповідача про необхідність повернення спірного майна та про розірвання договору зберігання, однак відповідачем такі вимоги не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р. встановлено, що такий може бути розірвано за згодою сторін (п.6.3 договору).

Судом встановлено, що вимога про повернення майна та про розірвання договору від 13.02.18 р. №061-145/192 містила пропозицію щодо порядку розірвання договору, однак відповідач таку не виконав.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони не дійшли згоди щодо розірвання договору, суд дійшов висновку, що такий підлягає розірванню за рішенням суду.

Щодо стягнення збитків та неустойки.

В судових засіданнях відповідач повідомив суду, що, серед іншого, 06.12.17 р. між Київським міським пологовим будинком №3 та ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» укладено договір підряду №13 на виконання робіт з капітального ремонту з переплануванням першого поверху акушерського відділення №2 з операційним блоком, індивідуальними та сімейними пологовими палатами, індивідуальними пологовими залами, палатами інтенсивної терапії новонароджених та інтенсивної терапії для жінок, палатами спільного перебування матері та дитини Київського міського пологового будинку №3 по вул. Кучера, 7 в м. Київ. Тому, зазначив, відповідач, більшість обладнання, яке зазначене в актах на даний час знаходиться на обєкті, оскільки останнє необхідне для виконання робіт з капітального ремонту відповідно до договору підряду №13 від 06.02.17 р. Крім того, зазначене обладнання підрядником не тільки поставлено на обєкт, але й змонтовано.

Дослідивши подані відповідачем докази на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку, що такі не підтверджені поданими суду документами, зокрема факт поставки обладнання та його монтаж на обєкті позивача повинні підтверджуватися тими ж актами приймання-передачі майна, переданими відповідачу згідно актів №1 та №2 від 27.01.2017 р., актами пусконалагоджувальних робіт чи іншими підтверджуючими документами, які б засвідчили, яке саме обладнання та в якій кількості змонтоване та перебуває в належному стані, однак такі до матеріалів справи відповідачем не долучено.

Крім цього, позивачем до матеріалів справи долучено копію рішення Господарського суду міста Києва про розірвання договору підряду №13 від 06.02.2017р., укладеного між Київським міським пологовим будинком №3 та ТзОВ ОСОБА_2 ОСОБА_3.

У звязку з неможливістю ідентифікувати наявність чи відсутність спірного майна на обєкті позивача, суд неодноразово зазначав сторонам про необхідність проведення перевірки фактичної наявності, переданого на відповідальне зберігання майна, про що сторонам скласти відповідний акт. Відповідач, в свою чергу подав клопотання про зупинення провадження у справі та направлення справи в експертну установу для проведення будівельно-технічної експертизи. Судом відмовлено у задоволенні поданого клопотання, оскільки, призначення у даній справі будівельно-технічної експертизи в даному випадку було недоцільним, через відсутність у заявника (відповідача) первинних документів (технічної документації на обладнання) для ідентифікації спірного майна.

Однак, в ході розгляду справи судом, позивач повідомив суд про те, що станом на 16.08.18 р. Північним офісом Держаудит служби Державної аудиторської служби України на підставі направлень №№1212,1213 від 14.08.18 р. та 15.08.18 р. проводиться планова ревізія фінансово-господарської діяльності Київського міського пологового будинку №3 на предмет дотримання законодавства щодо використання і збереження державних фінансових ресурсів та активів.

У звязку з проведенням такої перевірки, з метою повноти та обєктивності її проведення, позивачем на електронну адресу відповідача надіслано лист з пропозицією прийняти участь в огляді приміщень та обладнання з метою підтвердження вартості, якості та обємів виконання договірних зобовязань між сторонами.

ОСОБА_5 вибіркових контрольних обмірів №1 видів та обсягів будівельних робіт, придбаного устаткування включених ТзОВ ОСОБА_2 ОСОБА_3 в акти приймання будівельних робіт, акти вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт до договорів від 13.09.2016р. №90, від 06.02.2017р. №13, укладених з Київським міським пологовим будинком №3 на виконання робіт по обєкту: Капітальний ремонт з переплануванням першого поверху акушерського відділення №2 з операційним блоком, індивідуальними та сімейними пологовими палатами, індивідуальними пологовими залами, палатами інтенсивної терапії новонароджених та інтенсивної терапії для жінок, палатами спільного перебування матері та дитини Київського міського пологового будинку №3 по вул. В.Кучера, 7 в м.Київ за період з 01.01.2013р. по 01.06.2018р. від 22.08.2018р., долученого позивачем до матеріалів справи, встановлено, що результати виконаних контрольних обмірів зазначені в Додатку №1 до даного ОСОБА_5 і будуть використані для розрахунку вартості різниці фактично виконаних обсягів будівельних робіт, придбаного устаткування та вартості робіт, придбаного устаткування, зазначених в актах приймання виконаних будівельних робіт, актах вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт до вказаних Договорів.

Вказаний акт засвідчений підписами Заступника головного лікаря Київського міського пологового будинку №3 з технічних питань, заступника головного бухгалтера, інженера, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування в присутності представника технічного нагляду КП «Інженерний центр» та Головного державного аудитора ОСОБА_2 Представники ТзОВ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» при проведенні вибіркових контрольних обмірів участі не взяли.

Провівши аналіз та співставивши акти№1 та №2 від 27.01.17 р. приймання-передачі майна за договором зберігання з ОСОБА_5 вибіркових контрольних обмірів №1 від 22.08.18 р. (Додаток №1) вбачається, що на обєкті позивача зафіксовано (проведено монтаж) наступне майно:

- блок контролю на 3 гази з блоком сигналізації (ціна за 3 шт. згідно акту №1 від 27.01.17 р. 134 375,97 грн.);

- модуль однорядний RN07-D3 (ціна згідно акту №1 від 27.01.17 р. 39 788,07 грн.);

- модуль реанімаційний вертикальний ZS07 (ціна за 10 шт. згідно акту №1 від 27.01.17 р. 632 523,10 грн.);

- приліжковий модуль RN07-DN2 на два ліжка (ціна за 2 шт. згідно акту №1 від 27.01.17 р. 215 526,36 грн.);

- газовий модуль 1 газ (О2)-(ціна згідно акту №1 від 27.01.17 р. 4 997,70 грн.);

- блок контролю на 3 гази з блоком сигналізації (ціна згідно акту №1 від 27.01.17 р. 52 867,16 грн.);

- модуль реанімаційний стельовий ZMP07 (ціна згідно акту №1 від 27.01.17 р. 393 569,91 грн.);

- консоль хірургічна двоплечова ОКО07-28 з шафою « 1 10» (ціна згідно акту №1 від 27.01.17 р. 327 912,45 грн.), всього на суму 1 801 560,72 грн.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобовязаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та та кої самої якості.

Відповідно до ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

- у разі втрати (нестачі) речі-у розмірі її вартості;

- у разі пошкодження речі розмірі суми, на яку знизилась її вартість.

Позивачем суму збитків за втрачене майно розраховано відповідно до суми, встановленої в ОСОБА_5 №1 та №2 приймання-передачі майна за договором відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р. у розмірі 4 313 966,04 грн.

Однак, матеріалами справи встановлено наявність у позивача (монтаж) майна (устаткування) на загальну суму 1 801 560,72 грн.

Позивач заперечив наявність змонтованого спірного майна в приміщенні Київського міського пологового будинку №3 через відсутність актів-приймання передачі між сторонами, що дало би можливість ідентифікувати спірне майно. Проте, позивачем до матеріалів справи не долучено доказів існування інших договірних відносин (за наслідками проведеного тендеру) та не доведено правомірність набуття спірного майна іншим способом.

Відтак сума завданих збитків є меншою, ніж вказана позивачем у позовній заяві, та підтверджується в розмірі 2 512 405,32 грн.

Відповідно до п.4.2 договору, у випадку неповернення майна зберігачем поклажодавцю протягом 10 робочих днів з дня офіційного повідомлення поклажодавця про повернення майна, зберігач повинен виплатити поклажодавцю неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожний день затримки.

З врахуванням наведеного, відповідно поданого розрахунку, позивачем за період з 07.03.18 р. по 07.05.18 р. нараховано відповідачу 1 337 329,47 грн. неустойки, виходячи із суми збитків 4 313 966,04 грн.

Судом здійснено перерахунок розміру неустойки, виходячи із суми збитків 2 512 405,32 грн., яка підлягає задоволенню, та встановлено, що до стягнення підлягає 778 845,64 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_5 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем надано суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду частково задоволити позовні вимоги, натомість заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються поданими суду доказами.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

ОСОБА_5 п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають до часткового задоволення, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог.

Інших судових витрат, повязаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись ст.ст. 3, 12,13, 74,76,77,86,236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати Договір відповідального зберігання №1 від 24.01.2017 р., укладений між Київським міським пологовим будинком №3 (03148, м. Київ, вул. Василя Кучера, буд.7; ) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, б.222; ).

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, б.222; ) на користь Київського міського пологовового будинку №3 (03148, м. Київ, вул. Василя Кучера, буд.7; ) 2 512 405,32 грн. збитків, 778 845,64 грн. неустойки та 51 130,76 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.10.18 р.

Суддя Чорній Л.З.