КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Справа№ 910/20937/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 26.09.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 (повний текст підписано 12.06.2018)

у справі № 910/20937/17 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані"

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про розірвання договору поруки від 11.11.2016 № 4С12049И/П

в с т а н о в и в:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору поруки від 11.11.2016 № 4С12049И/П, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк".

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що виконав зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме сплатив ,03 грн. за кредитними договорами: від 09.02.2012 № 4С12049И, від 07.12.2012 р. № 4С12362И та від 26.11.2013 № 4С13766И.

Відповідач відповідно до п. 10 договору поруки №4С12049И/П від 11.11.2016 зобов'язаний був протягом п'яти днів робочих днів передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором.

Натомість, як зазначає позивач, відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором поруки, а саме не надав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника - товариство з обмеженою відповідальністю "СТЕЛС" за кредитними договорами: від 09.02.2012 № 4С12049И, від 07.12.2012 № 4С12362И та від 26.11.2014 № 4С13766И, що позбавляє товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані " права на отримання від останнього коштів відповідно до виконаного позивачем за договором поруки за зобов'язанням боржника.

Не отримавши необхідні документи для стягнення грошових коштів з боржника, не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника і як стверджує позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" втратило зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки та зазнало значних збитків, у зв'язку з чим останній просить суд розірвати договір поруки №4С12049И/П від 11.11.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Одночасно товариством з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження у зв'язку з тим, що останнім було отримано повний текст оскаржуваного рішення 02.07.2018.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2018 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" у справі № 910/20937/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17, запропоновано учасникам справи до 05.09.2018 подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст.ст. 167, 263 ГПК України), завершено підготовчі дії у справі № 910/20937/17, розгляд справи призначено на 12.09.2018, зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 до закінчення розгляду справи судом апеляційної інстанції.

11.09.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Тищенко О.В. у відпустці за сімейними обставинами, судове засідання, призначене на 12.09.2018, не відбулося. Після виходу головуючого судді Тищенко О.В. з відпустки, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 розгляд справи було призначено на 26.09.2018.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надав суду свої пояснення по справі, в яких подану апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з доводами викладеними в ній та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги, в яких заперечив проти доводів зазначених у скарзі та просив суд апеляційної інстанції відмовити позивачу у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 11.11.2016 між позивачем (поручителем) та відповідачем ( кредитором) був укладений договір поруки №4С12049И/П.

Відповідно до умов вказаного договору поруки позивач зобов'язався перед відповідачем за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "СТЕЛС " своїх зобов'язань за кредитними договорами: від 09.02.2012 № 4С12049И, від 07.12.2012 № 4С12362И та від 26.11.2013 № 4С13766И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни передбачені вказаними кредитними договорами.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжних доручень: від 15.11.2016 № 12 на суму 806133219,67грн. з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 09.02.2012 № 4С12049И"; № 13 від 15.11.2016 на суму 202194048,85грн., з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 07.12.2012 № 4С12362И"; № 14 від 15.11.2016 на суму 99653444,51 грн. з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 26.11.2013 № 4С13766И" позивач на виконання умов договору поруки №4С12049И/П від 11.11.2016 перерахував відповідачу ,03 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 статті 205 ЦК України передбачає, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку боржника.

Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі будь - яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач виконав вимоги договору поруки, а згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язані, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання, то всі вимоги позивача щодо розірвання договору є безпідставними, оскільки спеціальний порядок передачі прав від кредитора до поручителя Цивільним кодексом України не передбачений, з чого можливо зробити висновок про їх автоматичний перехід від кредитора до поручителя в момент виконання останнім обов'язку боржника.

Крім того, позивач не звернувся з відповідними позовами до боржника або інших осіб ( приміром заставодавців ).

Тобто, стверджуючи про неможливість реалізації позивачем своїх прав поручителя на стягнення відповідних коштів/майна з боржника, жодних спроб реалізації таких прав позивач не вчинив.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Таким чином, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. ( ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін ( п.14 договору поруки )

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання договору поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, значною мірою позбавило ТОВ " Фініті - Компані " того, на що воно розраховувало при укладенні спірного договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору є безпідставними.

Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/20937/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті - Компані".

4. Матеріали справи № 910/20937/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова

Дата складання повного тексту постанови 28.09.2018 року