ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1907/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)
до Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Гагаріна, буд. 15)
про стягнення 9961749,19 грн.
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-77 від 14.04.2017

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 24.08.2018

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою за вих. №14/4-905 до Комунального підприємства "Чугуївтепло" (відповідача), згідно вимог якої, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу у розмірі 5086923,39 грн., пеню у розмірі 2352636,83 грн., 3 % річних у розмірі 421009,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 2101224,29 грн. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання КП "Чугуївтепло" своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 3252/15-БО-32 від 19.12.2014, зокрема п. 6.1 вказаного договору. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" також зазначає, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом даної справи складається із витрат по сплаті судового збору в розмірі 149.427,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1907/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.08.2018 об 11:20год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2018 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 04.09.2018 об 10:15.

31.08.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 25124) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2018 задоволено усне клопотання позивача про відкладенні розгляду справи та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 17.09.2018 об 12:45.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1907/18 до судового розгляду по суті на 02.10.2018 о 12:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 02.10.2018 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 10:20год. 09.10.2018.

В судовому засіданні 09.10.2018 повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування позову вказав на неналежне виконання КП "Чугуївтепло" своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 3252/15-БО-32 від 19.12.2014, зокрема, п. 6.1 вказаного договору. В якості правових підстав позову посилається на положення статей 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України, ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України.

В судовому засіданні 09.10.2018 повноважний представник відповідача проти позову заперечив повністю. В обґрунтування позову вказав на безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 3252/15-БО-32 від 19.12.2014, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 2.101.224,29 грн., посилаючись на те, що відповідач, на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 03.08.2017 було включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств центрального водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання по сумі кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у розмірі 5820764,19 грн., яка складається з обсягу заборгованості, утвореної до 01.07.2016, та яка залишилась не погашеною до 31.12.2016, за спожитий природний газ згідно договору №3252/15-БО-32 від 19.12.2014 у сумі 5086923,39 грн. та договору №3253/15-КП-32 від 19.12.2014 у сумі 733840,8 грн. Таким чином, відповідачем наголошено про те, що заборгованість у розмірі 5086923,39 грн. та усі нарахування на цю заборгованість у вигляді пені, інфляційних та 3% річних, що були включені до предмету позовних вимог є реструктуризованими у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", норми дії якого є спеціальними до правовідносин між сторонами, та не можуть бути предметом розгляду по даній справі з огляду на обрані позивачем підстави позову.

Суд оголосив про закінчення зясування обставин справи та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 5086923,39 грн., пеню у розмірі 2352636,83 грн., 3 % річних у розмірі 421009,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 2101224,29 грн. Судові витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.

В судових дебатах повноважний представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

З огляду на те, що в матеріалах справи № 922/1907/18 достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 09.10.2018 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарським судом встановлено наступне:

19.12.2014 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем - Комунальним підприємством "Чугуївтепло" (покупець) було укладено Договір № 3252/15-БО-32 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) (т.с. І а.с. 13-18), відповідно до умов якого, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Газ, що передається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору, приймання -0 передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу , оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу (т.с. І а.с. 39-45), на виконання умов вищевказаного Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14933 512,47 грн.

Відповідно до умов пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що відповідач оплату за переданий останньому газ здійснював несвоєчасно не у визначений Договором строк, чим порушив умови пункту 6.1 Договору, у зв'язку із чим, сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором становить 5086923,39 грн.

Також, у зв'язку із порушенням умов пункту 6.1 Договору, відповідачу нарахована пеня у розмірі 2352636,83 грн. у відповідності до умов пункту 7.2 Договору згідно якого, у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Окрім того, з прострочення оплати основного боргу, у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 2101224,29 грн. та 3 % річних у розмірі 421009,68 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору продажу природного газу № 3252/15-БО-32 від 19.12.14 позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 14933512,47 грн. Вказана сума була оплачена відповідачем частково, у зв'язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 5086923,39 грн.

Одночасно, судом враховано, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII (надалі - Закон).

Відповідно до преамбули Закону України №1730-VII від 03.11.2016 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно термінів вказаного Закону України №1730-VII від 03.11.2016, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (частина 1 статті 3 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 03.11.2016, відповідача у справі - Комунальне підприємство "Чугуївтепло" () (т.с. І а.с. 90) на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 03.08.2017 (т.с. І а.с. 83-84) було включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств центрального водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання (надалі - реєстр) по сумі кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону у розмірі 5820764,19 грн., яка складається з обсягу заборгованості, утвореної до 01.07.2016 р., та яка залишилась не погашеною до 31.12.2016 року, за спожитий природний газ згідно договору купівлі - продажу №3252/15-БО-32 від 19.12.2014 р. у сумі 5086923,39 грн. та договору №3253/15-КП-32 від 19.12.2014 р. у сумі 733840,8 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи заява № 577 від 08.06.2017 та акт звіряння розрахунків на 01.01.2017 та на 01.06.2017 (т.с. І а.с. 91-93).

Відповідно до ст. 1 Закону України Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

З урахуванням вищенаведеного, питання по погашенню заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №3252/15-БО-32 від 19.12.2014 р., яка виникла на 01.07.2016 р. у розмірі 5086923,39 грн. та по нарахуванням на вказану заборгованість у вигляді пені, інфляційних та 3 % річних повинно було вирішуватися з урахуванням спеціальних норм Закону, шляхом реструктуризації заборгованості.

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Одночасно, судом встановлено, що 17.08.2018 між позивачем - Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (кредитор) та відповідачем - Комунальним підприємством "Чугуївтепло" (боржник) було укладений договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 131/1/1730-P3 від 17.08.2018 р. (надалі - договір реструктуризації) (т.с. І а.с. 95-98).

Так, згідно з умовами вищевказаного договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 131/1/1730-P3 від 17.08.2018, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01 липня 2016 р. та не погашена до 31 грудня 2016 р. згідно з договором купівлі - продажу (постачання) природного газу від 19 грудня 2014 р. №3252/15-БО-32 (далі - заборгованість) шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Одночасно, у пункту 2 вищевказаного Договору реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 131/1/1730-P3 від 17.08.2018 сторони чітко встановили, що до складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 0 (нуль) гривень, 00 копійок, нарахованих на заборгованість, в тому числі 0 (нуль) гривень, 00 копійок підтверджені судовим рішенням.

Згідно з п. 3 Договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ № 131/1/1730-P3 від 17.08.2018 сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 5086923,39 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов'язковому порядку додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Таким чином, на підставі акту звірки розрахунків станом на 10.08.2018 р., який є частиною договору реструктуризації, між сторонами по договору визнана сума основного боргу у розмірі 5086923,39 грн., яка у відповідності до умов цього договору та Закону підлягає реструктуризації у відповідності до графіку погашення заборгованості, який є додатком до договору реструктуризації, а усі нарахування на цю заборгованість у вигляді пені, інфляційних та 3 % річних були списані між сторонами у відповідності до п. 1 ст. 7 Закону, що відображено у акті звіряння розрахунків.

Отже, заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 5086923,39 грн. та усі нарахування на цю заборгованість у вигляді пені, інфляційних та 3% річних, що були включені до предмету позовних вимог у даному разі є реструктуризованими у відповідності до Закону, норми якого є спеціальними до правовідносин між сторонами.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності Законом про врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/16351/13).

Враховуючи вищенаведене, заявлені до стягнення нарахування у вигляді пені, інфляційних та 3% річних на заборгованість, що була сторонами реструктуризована у договорі про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 131/1/1730-P3 від 17.08.2018 є безпідставними.

Таким чином, враховуючи обрані позивачем підстави позову (неналежне виконання КП "Чугуївтепло" своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 3252/15-БО-32 від 19.12.2014, зокрема п. 6.1 вказаного договору), з огляду на те, що заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 5086923,39 грн. та усі нарахування на цю заборгованість у вигляді пені, інфляційних та 3% річних, що були включені до предмету позовних вимог у даному разі є реструктуризованими у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", норми якого є спеціальними до правовідносин між сторонами, а також враховуючи вимоги ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_3