ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/906/13-г/5

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Тернополі

на постанову Львівського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Галушко Н.А., Данко Л.С., Орищин Г.В.

від 03.05.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Тернополі

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус", Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус Трейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфітосфера",

про стягнення заборгованості,

особа, рішення та дії якої оскаржуються - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог скарги на дії органу державної виконавчої служби

1. 02 лютого 2018 року позивач подав скаргу на бездіяльність органу державної виконавчої служби (далі - Скарга).

2. У зазначеній Скарзі позивач просить визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВДВС) щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу; зобов'язати ВДВС, до моменту реалізації, передати описане майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус" на відповідальне зберігання стягувачу, згідно положень статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", для запобігання його втрати чи знеціненню внаслідок фізичного зносу у виробничій діяльності.

3. Скарга мотивована тим, що описане в межах виконавчого провадження №46453373 майно, яке передане на відповідальне зберігання боржнику, використовується ним у виробничій діяльності, що, в свою чергу, призводить до його фізичного зносу та знецінення. У зв'язку з чим, 05.09.2017 стягувач звернувся до ВДВС з клопотанням про передачу описаного майна боржника йому на зберігання. У зв'язку з відсутністю відповіді на своє звернення, 30.10.2017 стягувач звернувся із скаргою на ім'я начальника ВДВС на бездіяльність державного виконавця. Внаслідок відсутності відповіді і на дане звернення (скаргу), 19.12.2018 стягувач звернувся зі скаргою на ім'я директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на бездіяльність начальника ВДВС, на яку, відповіді також не отримано. Вважаючи, що з вересня 2017 ВДВС здійснює бездіяльність (не вчиняє дії щодо передачі майна боржника на зберігання стягувачу), позивач просить задовольнити Скаргу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 Скаргу позивача в частині вимог про визнання бездіяльності ВДВС щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу залишено без розгляду, а в іншій частині вимог відмовлено.

5. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

6. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що Скарга в частині вимог про визнання бездіяльності ВДВС щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу подана позивачем з пропуском строку визначеного законом та без клопотання про відновлення процесуального строку для такого оскарження, а в частині вимог про зобов'язання ВДВС до моменту реалізації передати описане майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус" на відповідальне зберігання стягувачу, згідно положень статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", для запобігання його втрати чи знеціненню внаслідок фізичного зносу у виробничій діяльності тим, що державним виконавцем не порушено вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 24 травня 2018 року позивач подав касаційну скаргу.

8. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 та задовольнити вимоги Скарги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.11.2014 у справі №921/906/13-г/5 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус" на користь позивача заборгованість по тілу кредиту, заборгованість по відсотках за користування кредитом, пеню за несвоєчасну сплату кредиту, пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом у розмірі 2 495 215,22 доларів США та 393 420,72 грн., 55 909,97 грн. витрат зі сплати судового збору.

10. 16 грудня 2014 року, на виконання зазначеного рішення, видано накази про примусове виконання рішення суду.

11. 12 лютого 2015 року головним державним виконавцем ВДВС, на підставі заяви стягувача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46453373 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області у справі №921/906/13-г/5.

12. Відповідно до зазначеної постанови накладено арешт на все майно, що належить боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Тотус" у межах суми звернення стягнення 2 495 215,22 доларів США та 393 420,72 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

13. 16 березня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС прийнято постанову ВП №46453373 про арешт коштів боржника у межах суми 2744736,74 дол. США та 432 762,00 грн.

14. 19 лютого 2016 року головним державним виконавцем ВДВС, на підставі статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", накладено арешт на нерухоме майно боржника, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 30 (згідно переліку) та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

15. На підставі доручення керівника виконавчої групи головного державного виконавця ВДВС, 29.08.2016 державним виконавцем Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідний акт. Зазначений акт підписаний, зокрема, і представником стягувача.

16. Згідно з зазначеним актом описане майно передане державним виконавцем на відповідальне зберігання боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Тотус" - Оконському С.С., якого під розписку попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Встановлено обмеження щодо права користування боржником описаним майном, а саме: заборонено розтрачувати, пошкоджувати, відчужувати, підміняти, приховувати майно.

17. Стягувач не скористався правом на оскарження зазначених дій державного виконавця в частині встановлення додаткових обмежень щодо арештованого майна, зокрема, заборони його використання у виробничій діяльності.

18. В матеріалах справи відсутні докази, що стягувач намагався узгодити із ВДВС питання про встановлення додаткових обмежень щодо арештованого майна, зокрема, що стягувач звертався до ВДВС з окремим клопотанням про заборону боржнику використовувати арештоване майно у виробничій діяльності.

19. 27 грудня 2017 року державним виконавцем ВДВС винесено постанови ВП №46453373, згідно з якими для участі у виконавчому провадженні призначено суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" для встановлення вартості майна, описаного та арештованого згідно акта опису та арешту майна від 29.08.2016.

20. Державним виконавцем при переданні арештованого майна на зберігання дотримано вимоги статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 29.08.2016).

21. Зверненню стягувача із Скаргою до суду передувало його звернення 19.12.2017 із ідентичними вимогами до директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою №066-23/1859 на бездіяльність начальника ВДВС.

22. Станом на день звернення зі скаргою до директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на бездіяльність начальника ВДВС (19.12.2017) скаржнику вже було відомо про порушення його прав (бездіяльність ВДВС, яка є предметом Скарги).

23. Скарга в частині вимог про визнання бездіяльності ВДВС щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу подана позивачем з пропуском строку визначеного законом. Клопотання про відновлення процесуального строку подано не було.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. В касаційній скарзі позивач зазначає, що майно, яке передане на відповідальне зберігання, використовується боржником у виробничій діяльності, що призводить до його фізичного зносу та знецінення. Боржник отримані внаслідок підприємницької діяльності кошти використовує у власних цілях та не спрямовує на погашення кредитного боргу, стягнутого за рішенням суду.

25. Позивач зазначає, що своєю бездіяльністю державний виконавець порушив положення статті 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження".

26. Позивач не погоджується з твердженнями судів про те, що ним пропущено строк подання Скарги в частині визнання бездіяльності ВДВС, оскільки, на думку позивача, визначений Законом України "Про виконавче провадження" 10 денний строк для подання скарги на рішення і дії державного виконавця не поширюється на бездіяльність державних виконавців.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

27. Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній з 19.12.2017)

Стаття 1

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 56 частина 2 пункт 4

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Стаття 58 частина 1

Майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Стаття 74 частина 5

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

28. Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 29.08.2016)

Стаття 59 частина 1

Майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

29. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Стаття 339

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 341

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

30. Суд зазначає, що касаційна скарга позивача, її доводи, фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Суду, враховуючи вимоги статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

31. Суд відхиляє аргументи позивача щодо строків подання скарги на бездіяльність державного виконавця, оскільки, як частиною 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній з 19.12.2017), так і пунктом "1" частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України визначено 10 денний строк на подання скарги, зокрема, на бездіяльність державного виконавця, з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

32. У той же час, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач про порушення своїх прав, внаслідок бездіяльності державного виконавця дізнався ще 19.12.2017. Натомість позивач зі Скаргою звернувся до суду лише 02.02.2018, тобто, з пропуском строку, передбаченого вищезазначеними нормами.

33. Інші аргументи позивача, наведені у касаційній скарзі, зокрема, про те, що майно, яке передане на відповідальне зберігання, використовується боржником у виробничій діяльності, що призводить до його фізичного зносу та знецінення та те, що своєю бездіяльністю державний виконавець порушив положення статті 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження" Суд відхиляє, оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій при арешті майна боржника не було встановлено обмеження щодо такого майна у вигляді заборони його використання у виробничій діяльності та державним виконавцем при переданні арештованого майна на зберігання не було порушено вимог Закону України "Про виконавче провадження".

34. Крім того, судами вірно зазначено, що зміна зберігача майна відмінного від боржника та передача майна новому зберігачу є правом, а не обов'язком державного виконавця, а нездійснення державним виконавцем наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" прав не може свідчити про порушення вимог останнього.

35. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

36. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

37. Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

38. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Тернополі залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 у справі №921/906/13-г/5 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець