ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2018

Справа № 910/10413/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»

про стягнення 10 254,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (надалі – ДП «Адміністрація морських портів України») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (надалі – ТОВ «Техойл НК») про стягнення 10 254,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків поставки товару за договором поставки №36-В-АМПУ-18 від 16.04.2018, у зв’язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 10 254,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) – протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Зазначена ухвала суду отримана ТОВ «Техойл НК» 23.08.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №039, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

16.04.2018 між ДП «Адміністрація морських портів України» (покупець) та ТОВ «Техойл НК» (постачальник) був укладений договір №36-В-АМПУ-18 (надалі – «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов’язується поставляти покупцю товар: за кодом ДК 021:00-9, нафта і дистиляти (дизельне паливо наливом), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 5.6.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання постачальником замовлення на відповідну партію товару. Датою отримання замовлення постачальником, вважається дата відправлення покупцем замовлення електронною поштою.

Пунктом 5.6.2 Договору передбачено, що датою поставки покупцю товару (партії товару) є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

На виконання умов Договору позивачем направлено, а відповідачем отримано замовлення на поставку товару згідно Договору, що підтверджується замовленням №3066/1 від 25.04.2018, відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар згідно Договору, що підтверджується видатковою накладною №НКН-000765 від 24.05.2018.

Спір у справі виник у зв’язку із порушенням відповідачем, на думку позивача, строків поставки товару згідно Договору, у зв’язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 10 254,56 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (лист від 25.04.2018 та замовлення №3066/1 від 25.04.2018) факт отримання 25.04.2018 відповідачем від позивача замовлення згідно Договору, що також не заперечується сторонами.

Так, 24.05.2018 відповідачем поставлено позивачу товар за вказаною заявкою, що підтверджується видатковою накладною №НКН-000765 від 24.05.2018 та товарно-транспортною накладною №24/05/2018 від 24.05.2018.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.6.1 Договору товар мав бути поставлений позивачу протягом 3 робочих днів з дати отримання заявки, тобто в строк до 02.05.2018, оскільки розпорядженням Кабінет міністрів України №1-р від 11.01.2018 «Про перенесення робочих днів у 2018 році» утворено чотири неробочі дні з 28.04.2018 по 01.05.2018, проте поставка товару відбулась 24.05.2018.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем строків поставки позивачу товару згідно Договору. Відповідачем вказаний факт не спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем строків поставки товару згідно Договору.

Оскільки судом встановлений факт прострочення виконання зобов’язання з поставки товару, то дії відповідача є порушенням зобов’язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Пунктом 7.2.2 Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару, встановленого в п. 5.6.1 цього договору, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення строків поставки товару пені, спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов’язань, не тільки за невиконання грошового зобов’язання, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня нарахована за період з 29.04.2018 по 23.05.2018, однак, враховуючи встановлений судом строк поставки товару, прострочення почалось з 03.05.2018, а відтак пеня нарахована за період з 29.04.2018 по 02.05.2018 безпідставно.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 8 613,83 грн. нараховану за період з 03.05.2018 по 23.05.2018.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Техойл НК» на користь ДП «Адміністрація морських портів України» пені у розмірі 8 613,83 грн. В задоволенні інших позовних вимог (пеня у розмірі 1 640,73 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В; ідентифікаційний код 41486736) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, будинок 14; ідентифікаційний код 38727770) в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Бердянського морського порту) (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Горького, будинок 6; код ЄДРПОУ ВП: 38728360; п/р 5056 в ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478) пеню у розмірі 8 613 (вісім тисяч шістсот тринадцять) грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 1 480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) грн. 08 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                                      В.П. Босий