РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2018Справа № 910/8507/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Країна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп»

про стягнення 3 770 456,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Солошенко С.В. - адвокат (ордер серії ЧК № 79717 від 27.06.2018),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс-Країна» (далі - ТОВ «Люкс-Країна», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» (далі - ТОВ «Дельта Актив Груп», відповідач) про стягнення 3 663 335,28 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 02/02/18-1 від 05.01.2018, на виконання умов якого позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі більшому, ніж відповідачем було поставлено природного газу. В порушення укладеного сторонами договору, відповідач надмірно сплачені позивачем грошові кошти останньому не повернув.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 2 977 998,00 грн. основного боргу, 655 159,56 грн. штрафних санкцій, 27 740,26 грн. пені, 2 447,46 грн. 3% річних., а всього 3 663 345,28 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/8507/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.07.2018.

24.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 2 977 998,00 грн. основного боргу, 655 159,56 грн. штрафних санкцій, 98 641,09 грн. пені, 8 566,84 грн. 3% річних, а всього 3 740 365,49 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2018 підготовче засідання відкладено на 23.08.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.08.2018 викликано ТОВ «Дельта Актив Груп», як відповідача, у підготовче засідання, призначене на 06.09.2018.

03.09.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог, яка за своєю суттю є заявою про збільшення їх розміру. Так, у вказаній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 2 977 986,00 грн. основного боргу, 148 899,30 грн. штрафу в розмірі 5%, 208 459,02 грн. штрафу в розмірі 7%, 297 798,60 грн. штрафу в розмірі 10%, 126 299,24 грн. пені, 11 014,47 грн. 3% річних, а всього 3 770 456,63 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

05.09.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана відповідачем заява про визнання позову в повному обсязі, до якої водночас не були додані докази на підтвердження наявності необхідного обсягу повноважень у особи, яка підписала вказану заяву, про що складено відповідний акт від 05.09.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2018 підготовче засідання відкладено на 18.09.2018.

18.09.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована повторно подана відповідачем заява про визнання позову в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2018 була відхилена вищевказана заява відповідача про визнання позову, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.10.2018.

У судовому засіданні 04.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне підготовче та судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 04.10.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

05.01.2018 між ТОВ «Дельта Актив Груп» (оптовий продавець) та ТОВ «Люкс-Країна» (оптовий покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 02/02/18-1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору оптовий продавець зобов'язується передати у власність оптового покупця природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20 °C, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)) (далі - газ), а оптовий покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Згідно з п. 2.2 договору обсяг газу, що підлягає передачі оптовим продавцем оптовому покупцеві за цим договором (далі - договірний обсяг), а також ціна за 1 (одну) тисячу м. куб. газу, визначається та узгоджується сторонами у додаткових угодах до договору.

Так, додатковою угодою № 1 від 16.02.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - березні 2018 року в обсязі 600,000 тис. куб. м. за ціною 7 870,02 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 4 722 012,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 2 від 01.03.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - березні 2018 року в обсязі 500,000 тис. куб. м. за ціною 8 250,00 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 4 125 000,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 2/1 від 17.03.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - березні 2018 року в обсязі 100,000 тис. куб. м. за ціною 8 800,02 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 880 002,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 2/2 від 18.03.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - березні 2018 року в обсязі 250,000 тис. куб. м. за ціною 8 775,00 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 2 193 750,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 3 від 23.03.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - березні 2018 року в обсязі 1 600,000 тис. куб. м. за ціною 8 785,02 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 14 056 032,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 4 від 23.03.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - квітні 2018 року в обсязі 200,000 тис. куб. м. за ціною 8 450,04 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 1 690 008,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 5 від 11.04.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - квітні 2018 року в обсязі 300,000 тис. куб. м. за ціною 8 300,04 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 2 490 012,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 6 від 20.04.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - квітні 2018 року в обсязі 60,000 тис. куб. м. за ціною 8 700,00 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 522 000,00 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 7 від 25.04.2018 сторони погодили передачу газу у звітному місяці - травні 2018 року в обсязі 3 166,300 тис. куб. м. за ціною 8 675,04 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, загальною вартістю 27 467 779,15 грн. (з ПДВ).

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що обсяги переданого газу у відповідному місяці передачі газу визначаються в актах приймання-передачі газу (обсяг газу).

Право власності на газ переходить від оптового продавця до оптового покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі газу та комерційного акту приймання-передачі (далі - акти). Після переходу права власності на газ оптовий покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п. 3.3 договору).

Судом встановлено, що на виконання укладених сторонами угод позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 37 156 802,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 328 від 23.02.2018, № 333 від 26.02.2018, № 348, № 349, № 352 від 02.03.2018, № 424 від 22.03.2018, № 416 від 20.03.2018, № 427, № 429, № 430 від 23.03.2018, № 438 від 27.03.2018, № 461 від 02.04.2018, № 509 від 11.04.2018, № 583, № 584, № 585 від 25.04.2018.

Проте, відповідач, передав позивачу природний газ у обсязі, загальна вартість якого є меншою, ніж сплачено позивачем. Так, актами приймання-передачі природного газу № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 від 31.03.2018 та № 1, № 2, № 3 від 30.04.2018, копії яких долучені до матеріалів справи, підтверджується, що відповідач передав позивачу природний газ загальною вартістю 30 678 816,00 грн.

Судом також встановлено, що відповідач повернув позивачу частину сплачених останнім грошових коштів в загальному розмірі 3 500 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 27.04.2018.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 977 986,00 грн. (37 156 802,00 грн. - 30 678 816,00 грн. - 3 500 000,00 грн.).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 263 Господарського кодексу України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується, зокрема, господарськими договорами купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували повернення ним надмірно сплачених позивачем грошових коштів або поставку газу на суму заборгованості чи спростовували доводи позивача, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 977 986,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 148 899,30 грн. штрафу в розмірі 5%, 208 459,02 грн. штрафу в розмірі 7%, 297 798,60 грн. штрафу в розмірі 10% та 126 299,24 грн. пені.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у разі невиконання оптовим продавцем зобов'язань щодо передачі обсягів газу, за умови відсутності у оптового покупця заборгованості за цим договором, оптовий продавець зобов'язується повернути, у термін по 15 (п'ятнадцяте) число місяця наступного за місяцем передачі, на поточний рахунок оптового покупця, зазначений у розділі 11 даного договору, грошові кошти, сплачені оптовим покупцем на користь оптового продавця, за обсяг газу у відповідному місяці передачі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач надмірно сплачені позивачем грошові кошти повернув частково, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку невиконання оптовим продавцем свого зобов'язання, щодо повернення грошових коштів сплачених оптовим покупцем, оптовий продавець сплачує оптовому покупцю неустойку за кожний день прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка, від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів та додатково - штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7% (сім відсотків) суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів.

Крім того, відповідно до п. 6.6 договору, у випадку повної або часткової відмови оптового продавця від передачі зазначеного у договорі обсягу газу на відповідний місяць передачі, оптовий продавець зобов'язаний сплатити оптовому покупцю штраф у розмірі 10% (десять відсотків) вартості такого обсягу газу, від передачі якого відмовився оптовий продавець.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним з видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу за різні порушення його умов, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що відповідач не виконав обов'язку поставити позивачу природний газ в обсязі, обумовленому договором. Крім того відповідач повернув надмірно сплачені позивачем грошові кошти останньому лише частково, тобто порушив не лише обов'язок вчинити на користь позивача певні передбачені умовами договору дії, але також порушив строк виконання вказаного зобов'язання.

Положеннями п. 6.6 договору передбачена відповідальність за фактичне невиконання обов'язку поставити позивачу, як оптовому покупцю, товар в обумовленому договором обсязі, а положеннями п. 6.3 договору встановлена відповідальність за порушення обов'язку повернути позивачу надмірно сплачені грошові кошти та порушення строку виконання вказаного обов'язку. Тобто вказаними положеннями договору передбачена відповідальність за різні правопорушення.

Таким чином, одночасне стягнення штрафу в розмірі 5%, штрафу в розмірі 7% та штрафу в розмірі 10% з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, є правомірним та не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки не є повторним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Перевіривши розрахунок пені та штрафів, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Таким чином, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем, а з відповідача підлягають стягненню 148 899,30 грн. штрафу в розмірі 5%, 208 459,02 грн. штрафу в розмірі 7%, 297 798,60 грн. штрафу в розмірі 10% та 126 299,24 грн. пені.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 11 014,47 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за визначений позивачем період з 16.06.2018 по 30.07.2018, суд встановив, що їх розмір становить 11 259,23 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 3% річних є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем, а саме - 11 014,47 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Актив Груп» (01133, м. Київ, провулок Лабораторний, буд. 1, блок 140, кабінет 138, ідентифікаційний код 40437756) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Країна» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 32-А, офіс 96, ідентифікаційний код 39237508) 2 977 986,00 грн. (два мільйони дев'ятсот сімдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят шість грн. 00 коп.) основного боргу, 148 899,30 грн. (сто сорок вісім тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять грн. 30 коп.) штрафу в розмірі 5%, 208 459,02 грн. (двісті вісім тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять грн. 02 коп.) штрафу в розмірі 7%, 297 798,60 грн. (двісті дев'яносто сім тисяч сімсот дев'яносто вісім грн. 60 коп.) штрафу в розмірі 10%, 126 299,24 грн. (сто двадцять шість тисяч двісті дев'яносто дев'ять грн. 24 коп.) пені, 11 014,47 грн. 3% річних (одинадцять тисяч чотирнадцять грн. 47 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 56 556,85 грн. (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят шість грн. 85 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 24.10.2018.

Суддя О.Г. Удалова