ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/367/18

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120

до відповідачів:

- фізичної особи-підприємця Задорожнього Олега Анатолійовича, АДРЕСА_1;

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та скасування його державної реєстрації,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Ремша Д.С. - за довіреністю;

від відповідача (ФОП): не з'явився;

(ФДМУ): Кива О.М. - за довіреністю;

від третьої особи: Ремша Д.С. - за довіреністю.

Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідачів: фізичної особи-підприємця Задорожнього Олега Анатолійовича та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди від 22.06.2016р. індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить державі та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна: 08, що належить до державної власності, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованого в реєстрі за №4210;

- скасувати державну реєстрацію №15076553 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору оренди від 22.06.2016р. №4210 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить державі;

- та відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В засіданні представник пояснив, що він, як користувач спірним майном на праві оперативного управління, - має право і на розпорядження спірним майном, тобто оспорений договір оренди майна з ФОП Задорожнім О.А. укладений відповідачем2 (ФДМУ) без достатніх правових підстав та має визнаватися недійсним в судовому порядку.

Представник позивача в засіданні 30.08.2018р. заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів про перехід права власності на спірне майно ветеринарної лікарні. Нових документів та доказів суду в засідання 03.10.2018р. не надано.

Позивач не надав доказів волевиявлення державного органу про передачу у власність Держпродспоживслужби спірного нерухомого майна.

Відповідач1 ФОП Задорожній О.А. в засідання суду свого представника не направив. Подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою. Клопотання відхилено судом, оскільки у відповідача є повноважний представник - фахівець в галузі права.

Представник відповідача2 (ФДМУ) вимоги заперечив та вказав, що центральний орган позивача надав згоду на передачу майна в оренду. Спірне майно є державною власністю і Кабінет Міністрів України не вирішував питань про передачу у власність Держпродспоживслужби України спірного майна. З оперативного управління позивача майно не вибувало.

На запитання головуючого представники сторін та учасників заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

22.06.2016р. між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Черкаській області (Третя особа у справі) та фізичною особою-підприємцем Задорожним Олегом Анатолійовичем (Відповідач у справі) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить державі (далі - Договір, а.с. 10-14)).

У відповідності до п.1.1 Договору - Третя особа передала, а Відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлову будівлю хімічного відділу з прибудовами та підвалом, загальною площею 86,70 кв.м., що розміщене по вул. Пушкіна. 21-6 у м. Умань Черкаської області (далі - Майно).

Як вбачається з акта прийому-передачі майна від 22.06.2016р. (а.с. 15), балансоутримувачем орендованого майна є Уманська районна державна лікарня ветеринарної медицини.

Однак станом на 22.06.2016 р. вказане вище майно передано в оперативне управління територіальному органу Держфітослужби, оскільки у відповідності до наказу №4276 від 29.12.2014р. Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України «Про закріплення майна за територіальними органами Держфітослужби» - майно, в тому числі хімічний відділ з прибудовою та підвалом вилучено з оперативного управління та на підставі акту приймання-передачі основних засобів від 26.01.2015р. вилучено в Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини та закріплено за територіальними органами Держфітослужби на праві оперативного управління.

Відповідно до наказу №36 від 16.01.2016р. Державної ветеринарної та фітоснаітарної служби реорганізовано територіальні органи зазначеної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с. 21-25).

Відповідно до наказу №436 від 22.11.2016р. Про реорганізацію територіальних органів Держпродспоживслужби реорганізовано деякі територіальні органи служби в тому числі до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області приєднано Управління Держпродспоживлужби в м. Умані та Уманському районі (а.с. 26-30).

Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області є правонаступником Держфітослужби.

На думку Позивача, майно за Договором передано в оренду Відповідачу без згоди уповноваженого органу управління (Держфітослужби), який на момент укладення Договору оренди був балансоутримувачем Майна.

Як стверджує Позивач, передача майна у такий спосіб суперечить інтересам держави та позбавляє орган управління права вільно та безперешкодно володіти цим майном, що стало підставою для звернення Позивача до суду.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами. Учасники спору є суб'єктами господарювання з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням запису в ЄДРПОУ.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України позивач скористався своїм конституційним правом на звернення до господарського суду, оскільки право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Позивач згідно Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області - є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади.

Діяльність позивача регламентована:

Конституцією України;

ЗУ «Про управління об'єктами державної власності»;

Постановою КМУ від 10.09.2014р. №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»;

Постановою КМУ від 16.12.2015р. №1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів»;

Відповідач (ФДМУ) є регіональним відділенням органу державної влади. Діяльність відповідача регламентована:

- Конституцією України;

- Цивільним та Господарським кодекси України;

- ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»;

- Положенням про регіональне відділення ФДМУ по Черкаській області, затверджене Головою Фонду 17.07.2002р.;

Стосовно укладання спірного договору оренди державного майна:

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності встановлені спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.92 № 2269-ХП (надалі - Закон).

Згідно з ст. 2 Закону державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна.

Одним з пріоритетів державної політики у сфері оренди є надходження коштів від орендної плати до Державного бюджету.

Відповідно до положень ст. 5 Закону орендодавцями є: - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, зокрема, щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю.

Згідно з ст. 9 Закону фізичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна, орендодавець у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном, який розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об'єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об'єктів.

У висновку щодо оренди спірного нерухомого майна орган, уповноважений управляти державним майном - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (лист від 05.05.2016р. №15-1-2-6/1731), погодив передачу в оренду державного майна, що перебувало на балансі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

На підставі вказаного висновку Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та заяви ФОП Задорожнього О.А. 22.06.2016р. було укладено спірний договір оренди індивідуально визначеного нерухомого або іншого майна, що належить до державної власності (а.с. 10-14).

Орендодавцем виступило Регіональне відділення Фонду державного майна України.

Орендарем виступив фізична особа-підприємець Задорожний Олег Анатолійович.

Предмет договору - державне окремо індивідуально визначене майно - нежитлова будівля хімічного відділу з прибудовами та підвалом літ «И-1, під И», загальною площею 86,7 кв.м., що розташоване за адресою вул. Пушкіна, 21б в м. Умань - для розміщення складського приміщення (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Строк дії договору - 15 років, до 21 червня 2031 року (п. 10.1 договору).

Майно обліковується на балансі Уманської державної лікарні ветеринарної медицини.

Відповідно до приписів п. 2.2 договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна є держава, а Орендар користується майном протягом строку оренди.

22.06.2016р. майно згідно акту приймання-передачі передано в оренду ФОП Задорожному О.А. В акті зроблена відмітка, що майно потребує поточного і капітального ремонту (а.с. 15).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12:16:48 год. 22.06.2016р. спірне майно належить до державної власності (а.с. 16-17).

Відповідно до наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 29.12.2014р. №4276 «Про закріплення майна за територіальними органами Держветфітослужби» було вилучено державне майно з оперативного управління установ ветеринарної медицини та закріпленого його за територіальними органами Держветфітослужби на праві оперативного управління державним майном (а.с. 18). Відповідний акт приймання-передачі був укладений та підписаний 26.01.2015р. (а.с. 19-20).

Відповідно до наказу Держветфітослужби України від 16.01.2016р. №36 «Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби» територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби були приєднані до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с. 21-25).

Перед підписанням спірного договору відповідач2 ФДМУ на свій запит отримав письмове погодження від Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - лист від 05.05.2016р. №15-1-2-6/1731 (а.с. 65, 48). Тобто орган управління державним майном висловив свою згоду на передачу в оренду майна державної власності - свідоцтво на право власності за державою на нерухоме майно від 17.12.2017р. (а.с. 49).

На момент підписання спірного договору оренди нерухоме майно належало державі та перебувало в оперативному управлінні Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - тобто без права розпорядження чи відчуження даного майна.

Натомість вже 21.06.2018р. у заяві до суду (а.с. 94-96) позивач декларує своє право власності на спірне майно та вказує на позбавлення його права на вільне використання та розпорядження нерухомим майном - приміщенням хімічного відділу з прибудовою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17:02:07 год. 13.12.2016р. власником спірного хімічного відділу з прибудовами та підвалом вказано Управління Держпродспоживслужби в Уманському районі з визначенням частки у спільній власності 6063/10000 (а.с. 110-112). Підстава виникнення запису права власності - акт приймання-передачі від 22.04.2016р. Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів В.І. Лапа.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 11:05:06 год. 08.06.2018р. власником спірного хімічного відділу з прибудовами та підвалом вказано Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області з визначенням частки у спільній власності 6063/10000 (а.с. 100-101). Підстава виникнення права власності - передавальний акт від 31.08.2017р. (а.с. 102-109). Та у спірному передавальному акті вказано лише про передачу з балансу Управління Держпродспоживслужби в Уманському районі на баланс Головного Управління Держпродспоживслужби в Черкаській області індивідуально визначеного майна та активів, але не про передачу у власність індивідуально визначеного майна.

Стосовно права власності та права оперативного управління майном державної власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом - приписи ст. 328 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

В даному випадку спірне майно - приміщення хімічного відділу з прибудовами та підвалом, площею 86,7 кв.м., що розташоване в м. Умань, вул. Пушкіна, 21Б - отримане позивачем - Головним управлінням Держпродспоживслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120 - у власність без достатніх правових підстав, оскільки власник майна та уповноважений ним орган - ФДМУ - не здійснив волевиявлення та не приймав рішення про передачу спірного майна у власність Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), м. Київ, вул. Б.Грінченка, 1 і такі докази відсутні. Відповідно, розпорядження Держпродспоживслужби України про передачу спірного майна у власність ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області є передчасним та не ґрунтується на законі.

Стосовно реєстрації права власності на спірне майно. Суд дійшов висновку про безпідставну реєстрацію позивачем свого права власності на спірне майно приміщення хімічного відділу з прибудовами та підвалом, площею 86,7 кв.м., що розташоване по вул. Пушкіна, 21Б в м. Умань Черкаської області, оскільки позивачем не надано, а судом не добуто первинних належних прийнятних доказів волевиявлення уповноваженого органу - Фонду державного майна України, або Кабінету Міністрів України на передачу у власність позивачу спірного нерухомого майна.

Передача майна на баланс чи в оперативне управління державному органу чи державній установі не породжує для них права власності на це майно.

Суд враховує приписи ст. 19 Конституції України, що органи влади можуть діяти лише у спосіб, визначений Законами України, і не інакше.

Перебування спірного майна на балансі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини, на момент укладання Договору оренди підтверджувалося зокрема, наступними документами:

- копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 426841 (а.с. 49);

- копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2007р. (а.с. 50).

Крім цього, підпунктом 3.5 пункту 3 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595, для посвідчення договору про найм будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремих частин) нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, що залишається у справах нотаріуса.

Згідно ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають (стаття 4 цього Закону), зокрема:

- право власності;

- речові права, похідні від права власності, зокрема, право господарського відання; право оперативного управління.

Відповідно до пункту 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, на момент укладання Договору оренди спірного майна, відповідно до поданих для укладання Договору документів, а також Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником майна було вказано - державу, в особі Уманської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Позивачем не спростовані в належній спосіб доводи відповідача2 (ФДМУ).

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов'язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін: (рішення «Серявін проти України» nо. 4909/04 від 10.02.2010р., рішення «Трофімчук проти України» nо. 4241/03 від 28.10.2010р.);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» nо. 4994/04 від 09.09.2011р.).

Позивач не довів, яке його право порушено, ким саме та в який спосіб він може відновити порушене право.

Суд враховує, що вимога позивачем до державного реєстратора про скасування реєстрації права - не заявлялась.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

В задоволенні позову належить відмовити з мотивів необґрунтованості та недоведеності позивачем своїх вимог та застосування останнім неналежних доказів для захисту порушеного права.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120, , номер рахунку в банку невідомий

до відповідачів:

- фізичної особи-підприємця Задорожнього Олега Анатолійовича, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий;

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205, , номер рахунку в банку невідомий

відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 19.10.2018р.

Суддя Г.М. Скиба