ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3865/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до 1. Гостомельської селищної ради Київської області, смт. Гостомель

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Земінвест», м. Дніпро

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція», с. Лютіж

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_3, 2. ОСОБА_4, 3. ОСОБА_5, 4. ОСОБА_6, 5. ОСОБА_7, 6. ОСОБА_8, 7. ОСОБА_9, 8. ОСОБА_10, 9. ОСОБА_11 10. ОСОБА_12, 11. ОСОБА_13, 12. ОСОБА_14, 13. ОСОБА_15, 14. ОСОБА_16, 15. ОСОБА_17, 16. ОСОБА_18, 17. ОСОБА_19, 18. ОСОБА_20, 19. Приватне мале підприємство «Міраж», 20. Громадська організація - дачне товариство «Чарівна роса», 21. Обслуговуючий кооператив «Гостомель-1», 22. ОСОБА_21, 23. ОСОБА_22, 24. ОСОБА_23, 25. ОСОБА_24, 26. ОСОБА_25, 27. ОСОБА_26, 28. ОСОБА_27, 29. ОСОБА_28, 30. ОСОБА_29, 31. ОСОБА_30, 32. ОСОБА_31, 33. ОСОБА_32, 34. ОСОБА_33, 35. ОСОБА_34, 36. ОСОБА_35, 37. ОСОБА_36, 38. ОСОБА_37, 39. ОСОБА_38, 40. ОСОБА_39, 41. ОСОБА_40, 42. ОСОБА_41, 43. ОСОБА_42, 44. ОСОБА_43, 45. ОСОБА_44, 46. ОСОБА_45.

про визнання недійсними рішень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

Суддя А.Ю.Кошик

За участю:

Прокурор: Івашин О.Є.

Представник позивача: Бевх І.І.

Представник вiдповiдача1: Гусєва Ю.М.

Представник вiдповiдача2: Старикова В.А.

Представники третіх осіб: ОСОБА_49

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до 1. Гостомельської селищної ради Київської області, смт. Гостомель та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Земінвест», м. Дніпро та Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція», с. Лютіж Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_3, 2. ОСОБА_4, 3. ОСОБА_5, 4. ОСОБА_6, ОСОБА_50, 6. ОСОБА_8, 7. ОСОБА_9, 8. ОСОБА_10, 9. ОСОБА_12, 10. ОСОБА_13, 11. ОСОБА_14, ОСОБА_51, 13. ОСОБА_16, 14. ОСОБА_52, 15. ОСОБА_18, 16. ОСОБА_19, 17. ОСОБА_20, 18. Приватне мале підприємство «Міраж», 19. Громадська організація - дачне товариство «Чарівна роса», 20. Обслуговуючий кооператив «Гостомель-1».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3865/17, підготовче засідання призначено на 06.02.2018 року.

У підготовчому засіданні 06.02.2018 року прокурор підтримав позовні вимоги. Представники відповідачів проти позову заперечували. Також, відповідач2 в судовому засіданні 06.02.2018 року заявив про намір подати клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Треті особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, у підготовче засідання 06.02.2018 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представником відповідача2 06.02.2018 року було подано заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та 12.02.2018 року подано уточнення прохальної частини заяви про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2.

В судовому засіданні 20.02.2018 року судом розглянуто клопотання відповідача2 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та встановлено, що Рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року пов'язане з земельною ділянкою загальною площею 6,5 га, тому питання про визнання його незаконним стосується всіх осіб, яким виділялась земля за рахунок наведеної земельної ділянки.

Таким чином, оскільки наведеним в клопотанні відповідача2 третім особам також виділялась земля за рахунок земельної ділянки площею 6,5 га згідно з Рішенням Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року, рішення суду у даній справі може вплинути на їх права та обов'язки.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача2 та необхідність залучення наведених в клопотанні осіб до участі у справі № 911/3865/17.

Ухвалою від 20.02.2018 року згідно з п. 2 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладалось на 07.03.2018 року (з врахування ухвали про виправлення описки) та у відповідності до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі № 911/3865/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_21; ОСОБА_22; ОСОБА_23; ОСОБА_24; ОСОБА_25; ОСОБА_26; ОСОБА_27; ОСОБА_28; ОСОБА_29; ОСОБА_30; ОСОБА_31; ОСОБА_32; ОСОБА_33; ОСОБА_34; ОСОБА_35; ОСОБА_36; ОСОБА_37; ОСОБА_38; ОСОБА_39; ОСОБА_40; ОСОБА_41; ОСОБА_42; ОСОБА_43; ОСОБА_44; ОСОБА_45.

В судовому засіданні 07.03.2018 року з'ясовано, що всі питання, визначені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, розглянуті. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 07.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.04.2018 року.

У зв'язку з оскарженням ухвали Господарського суду Київської області від 06.03.2018 року у справі №911/3865/17 про повернення зустрічної позовної заяви заявнику, матеріали справи надсилались для розгляду апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду.

За наслідками апеляційного перегляду постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 року ухвалу Господарського суду Київської області від 06.03.2018 року у справі № 911/3865/17 залишено без змін, матеріали справи № 911/3865/17 повернулись до Господарського суду Київської області 26.07.2018 року.

У зв'язку з чим, ухвалою від 10.08.2018 року подальший розгляд справи призначено на 28.08.2018 року.

В судовому засіданні 28.08.2018 року оголошувалась перерва в судовому засіданні на 20.09.2018 року.

В судовому засіданні 20.09.2018 року представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали, представники відповідачів проти позову заперечували.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв'язку з чим, в судовому засіданні 20.09.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, прокуратура Київської області в обґрунтування поданого в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України позову зазначає, що згідно з рішенням Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року виведено із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельну ділянку нлоіиею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва та передано до земель запасу селищної ради для рекераційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ГТМП «Міраж».

В подальшому, відповідно до рішення Гостомельської селищної ради № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року вилучено із земель запасу земельну ділянку площею 6,1029 га (квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва Київської лісової науково-дослідної станції) в смт. Гостомель, затверджено проект землеустрою щодо відведення і передано в оренду ГО ДТ «Чарівна роса» на 49 років для дачного будівництва в смт. Гостомель в межах Гостомельської селищної ради та укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 10.12.2004 року № 186.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 407-16-У від 25.04.2007 року затверджено технічну документацію по складанню проекту відведення земельної ділянки в оренду ГО ДТ «Чарівна роса» для дачного будівництва в межах смт. Гостомель площею 6,1029 га. Цим же рішенням передано вказану земельну ділянку ОК «Гостомель-1», надано останньому дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 6,1029 га в оренду на 5 років по зміні цільового призначення з дачного будівництва на житлову забудову в смт. Гостомель.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 470-18-У від 26.06.2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове використання якої змінюється та надано в оренду ОК «Гостомель-1» земельну ділянку площею 6,1029 га для індивідуальної житлової забудови в межах смт. Гостомель на 5 років.

На підставі рішення Гостомельської селищної ради №470-18-У від 26.06.2007 року між Гостомельською селищною радою та ОК «Гостомель-1» 12.10.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову площею 6,1029 га в смт. Гостомель терміном на 5 років, зареєстрований у Ірпінському міському відділі Київської РФ Центр ДЗК 12.10.2007 року за № 18, а також передано вказану земельну ділянку за актом прийому-передачі від 12.10.2007 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,1029 га за вказаним договором становить 2059122 грн.

Рішенням Гостомельської селищної ради № 537-20-У від 27.09.2007 року затверджено проект генерального плану індивідуальної житлової забудови земельної ділянки площею 6,1029 га ОК «Гостомель-1» в смт. Гостомель. Цим же рішенням названо вулиці з присвоєнням номерів земельним ділянкам: «Інтернаціональна» №№ 1/1, 2, 3/2, 4, 5, 6, 7, 8, 8-а, 9, 11, 13, 15/1, 17/2, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41; «Олеся Гончара» №№ 3, 4, 5, 6, 7/5, 8, 10, 12/3; «Миколи Бажана» №№ 4, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 14, 16. Земельну ділянку площею 5,3391 га, яка складається з 43 земельних ділянок вилучено для виготовлення технічної документації з подальшою передачею в приватну власність, решту земельної ділянки площею 0,7638 га, яка залишається в загальному користуванні надано в оренду ОК «Гостомель-1» в смт. Гостомель терміном на 5 років.

Також на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 470-18-У від 26.06.2007 року іншим рішенням Гостомельської селищної ради № 538-20-У від 27.09.2007 року надано дозвіл членам ОК «Гостомель-1» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 5,3391 га для індивідуального житлового будівництва, господарських будівель і споруд по вул. Інтернаціональна, Олеся Гончара, Миколи Бажана в смт. Гостомель.

Вказана технічна документація затверджена рішенням Гостомельської селищної ради № 570-21-У від 25.10.2007 року, на підставі якого ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, отримали у власність по вул. Інтернаціональна, Олеся Гончара, Миколи Бажана в смт. Гостомель.

У подальшому зазначені земельні ділянки були відчужені першими набувачами. Зокрема, протягом 29-30.08.2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10ГІ., ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, в м. Дніпропетровську посвідчили у приватного нотаріуса Дніпропетровського мівського нотаріального округу ОСОБА_55 довіреності на ім'я ОСОБА_56 на право отримання Державних актів на право власності на земельні ділянки та розпорядження ними в майбутньому.

На підставі вказаних довіреностей через ОСОБА_56 на ім'я вищевказаних громадян 06.12.2007 року видано Державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1.

Також вказані громадяни на підставі довіреностей через ОСОБА_56 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами з НОМЕР_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_57 на користь ТОВ «АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ» по вул. Інтернаціональна №№ 29, 27, 25, 3/2, Олеся Гончара №№ 4, 6, 8, 10, 12/3, Бажана №№ 12, 10, 8, Інтернаціональна №№ 15/1, 13, 11, 9, 7, 5.

Прокуратура в позові зазначає, що вилучення спірних земель та їх подальша передача у власність проведені з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до Статуту від 17.05.1999 року Державне підприємство Київська лісова науково-дослідна станція, підпорядкована Українському науково-дослідному інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького Державного комітету лісового господарства України (орган управління майном). Підприємство організоване наказом Мінлісгоспу УРСР від 24.04.85 № 92 та є правонаступником всіх прав і обов'язків Старопетрівської науково-дослідної станції по селекції та підвищенню продуктивності лісів. Станція здійснює впровадження наукових розробок в галузі лісового господарства, ведення лісового господарства в закріпленому державному лісовому фонді, а також здійснює користування землею та іншими природними ресурсами відмовідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Земельна ділянка площею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва, яку спірним рішенням Гостомельської селищної ради виведено із Державного лісового фонду до земель запасу ради, відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція».

Відповідно до ст. 21 Лісового кодексу України постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України.

Статтею 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Главою 22 Земельного кодексу України визначено підстави припинення прав на землю.

За змістом норм Земельного та Лісового кодексів України землі лісового фонду мають особливий статус, а тому є обмеженими в обороті, тобто можуть надаватися у власність або користування у виключних випадках.

Згідно зі ст. 12, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України селищні ради взагалі не наділені повноваженнями щодо припинення права користування, вилучення, зміни цільового призначення і надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення державної форми власності.

Аналогічно, відповідно до ст. 33 «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень селищних рад у сфері лісових відносин взагалі не відносились питання щодо вилучення і припинення права користування або надання у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення державної форми власності.

Крім того, відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично- оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Прокуратура стверджує, що спірну земельну ділянку відведено в тимчасове користування ПМП «Міраж» з попереднім вилученням її зі складу земель лісогосподарського призначення та зміною її цільного призначення на рекреаційне призначення.

Відповідно до п.п. 2-11 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 процедура зміни цільового призначення земельної ділянки перебувають у власності громадян або юридичних осіб передбачає розробку відповідного проекту відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, його погодження з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, проведення державної землевпорядної експертизи та затвердження проекту відведення рішенням відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Прокуратура в позові зазначає, що системний аналіз ст.ст. 20, 186 Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», а також положень вищевказаних Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, Положення про здійснення державної землевпорядної експертизи дає підстави для висновку, що зміна цільового призначення земельної ділянки державної і комунальної власності здійснюється органами державної влади та органами місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідного рішення та затвердження розробленого і погодженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, який отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи.

Таким чином, зміна цільового призначення земельної ділянки площею 6,5 га із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельської селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи. Спірне рішення Гостомельської селищної ради від 22.07.2004 року № 588-31-XXIV не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду, тощо. В додатках до рішення наявні лише листи ДП «Київська ЛНДС» та Київського державного лісогосподарського обєднання «Київліс» із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки.

У зв'язку з чим, прокуратура стверджує, що спірне рішення Гостомельскої селищне ради прийняте всупереч вимогам ст. ст. 12, 20, 84, 122, 149, 186 Земельног кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», п.п. 2, 9, 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельні ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, оскільки ним передано в користування, а в подальшому у власність землі лісового фонду України, які заборонено передавати у власність і як об'єкти підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання спеціальною процедурою надання та з порушенням порядку зміни категорії і цільового призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2285цс15.

Крім безпосереднього відображення в оскаржуваних рішеннях Гостомельської селищної ради віднесення оспорюваних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, відповідний факт також також підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 27.02.2017 року № 72.

З огляду на викладене рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, якими фактично з лісогосподарського обороту вилучено 6,5 га земель лісогосподарського призначення, суперечать вищевказаним вимогам законодавства.

Крім того, рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року про виведення із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельної ділянки площею 6,5 га не відповідає главі 22 Земельного кодексу України, оскільки такої процедури припинення права на земельну ділянку як «виведення» не існує.

Суперечать рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року і вимогам ст. 38 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування та ст. 50 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, а не землі лісогосподарського призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.11.2013 рокуу у справі № 6-123цс13.

Вважаючи незаконними рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-ХХІУ від 22.07.2004 року та № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, прокуратура вважає незаконними і всі подальші рішення Гостомельської селищної ради № 407-16-У від 25.04.2007 року, № 470-18-У від 26.06.2007 року, № 537-20-У від 27.09.2007 року, № 538-20-V від 27.09.2007 року, № 570-21-У від 25.10.2007 року та укладені на їх підставі правочини щодо розпорядження земельними ділянками загальною площею 6,1029 га, оскільки рішення приймались, а правочини укладались на підставі незаконного виведення із лісогосподарського обороту земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 6,5 га.

Також, прокуратура в позові стверджує, що в порушення ст. 207 Земельного кодексу України під час зміни цільового призначення земельних ділянок не було вирішено питання про відшкодування втрат лісових земель внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних з лісогосподарським виробництвом.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Також прокуратура зазначає, що спірні земельні ділянки цілковито вкриті лісовою рослинністю, про що як Гостомельська селищна рада так і набувачі зобов'язані були знати, проявивши розумну обачність в силу фізичних властивостей лісу повинні були передбачати їх приналежність до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, і відчуження об'єктів, які є власністю Українського народу та не можуть перебувати за законом у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об'єкти не виникає в силу відсутності волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об'єктів з порушенням вимог Конституції та законів України.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є лише положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 Цивільного кодексу України), у зв'язку з чим положення про позовну давність до заявлених вимог про витребування майна у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України не застосовуються.

У зв'язку з чим, прокуратура в поданому в інтересах держави позові просить визнати недійсними рішення Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року, № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року, № 407-16-У від 25.04.2007 року, № 470-18-У від 26.06.2007 року, № 537-20-У від 27.09.2007 року, № 538-20-У від 27.09.2007 року, № 570-21-V від 25.10.2007 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14ГІ., ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ЗЕМІНВЕСТ» земельні ділянки, які розташовані в смт. Гостомель Київської області, з кадастровими номерами НОМЕР_1. При цьому, визнавши поважними причини пропуску прокурором позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право.

В ході розгляду спору відповідач1 позовні вимоги заперечував, зазначив про правомірність та наявність достатніх підстав для вилучення спірної земельної ділянки з користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

В ході розгляду спору відповідач2 позовні вимоги заперечував, зазначив про законність набуття ним права на спірні земельні ділянки, правомірність набуття якого не може бути поставлене в залежність від правомірності дій органів державної влади чи місцевого самоврядування. Крім того, відповідач2 обгрунтовував правомірність дій відповідача1 щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.

Дослідивши обставини спору, заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши надані ними докази, судом встановлено, що за спірним рішенням Гостомельської селищної ради № 588-31-XXIV від 22.07.2004 року виведено із земель Державного лісового фонду Київської лісової науково-дослідної станції земельну ділянку нлоіиею 6,5 га квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва та передано до земель запасу селищної ради для рекераційного використання з подальшою передачею вказаної земельної ділянки ПМП «Міраж» для дачного будівництва. При цьому, п. 2 відповідного рішення ради передбачено, що відведення земельної ділянки провести у відповідності до існуючого законодавства за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва.

Після чого, рішенням Гостомельської селищної ради № 692-35-ІУ від 06.12.2004 року вилучено вже із земель запасу земельну ділянку площею 6,1029 га (квартал 151 виділи 5, 7, 9 Першотравневого лісництва Київської лісової науково-дослідної станції) в смт. Гостомель, затверджено проект землеустрою щодо відведення і передано в оренду ГО ДТ «Чарівна роса» на 49 років для дачного будівництва в смт. Гостомель в межах Гостомельської селищної ради та укладено договір оренди вказаної земельної ділянки від 10.12.2004 року № 186.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.03.2018 року у справі № 911/2032/17, під час вирішення відповідної категорії спорів необхідно враховувати, що п. 7 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Даний Закон набрав чинності 01 січня 2013 року (пункт 1 розділ II Закону № 5245- VI).

Пунктом 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Крім того, положеннями статті 16 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень) також було передбачено, що до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними: 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка знаходилась в межах населеного пункту Гостомель, перебувала у користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» та відносилася до земель лісогосподарського призначення (лісового фонду).

Таким чином, приймати рішення щодо припинення права постійного користування та рішення щодо розпорядження даною земельною ділянкою, яка знаходилась в межах населеного пункту Гостомель відповідно до закону (на той момент) мала право відповідна селищна рада.

Посилаючись на статті 13, 141, ч.ч.3,4 ст. 142, ч.ч.1,2,9 ст.149, ч. 5 ст. 151 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішень), Кабінет Міністрів України не був наділений правом розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, а тому не мав прав як уповноважений орган власника - держави, приймати рішення та погоджувати добровільну відмову державного підприємства від права постійного користування земельною ділянкою, тому помилковим є висновок суду першої інстанції, що вилучення оспорюваної земельної ділянки повинно було проводитися виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Отже, Державному підприємству «Київська лісова науково-дослідна станція» не потрібно було погоджувати свою відмову від права постійного користування земельною ділянкою з Кабінетом Міністрів України.

З наявної в матеріалах справи копії листа, підписаного директором Київської лісової науково-дослідної станції вбачається, що Київська лісова науково-дослідна станція не заперечує проти передачі до земель запасу Гостомельської селищної ради земельної ділянки.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, рішення Гостомельської селищної ради не порушували прав та охоронюваних законом інтересів позивача на момент їх прийняття.

Крім того, чинне на момент прийняття оскаржуваних рішень законодавство не передбачало необхідності отримання згоди відповідного державного органу лісового господарства Київської області щодо переведення спірної земельної ділянки з лісових земель до нелісових, оскільки земельна ділянка була переведена для використання у рекреаційних цілях, в той час як згода відповідних державних органів лісового господарства була необхідна у випадках переведення лісових земель до інших категорій.

Так ч.2 ст.1 Лісового кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень та укладення спірного договору оренди (далі ЛК), передбачала, що:

«Земельні, водні та гірничі відносини, а також відносини щодо охорони, використання і відтворення рослинного і тваринного світу в частині, не врегульованій цим Кодексом, регулюються відповідним законодавством України.»

В свою чергу ч.2 ст.3 Земельного кодексу України у вказаній редакції передбачала, що:

«Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.»

Враховуючи, що норми Земельного кодексу України регулюють правовідносини стосовно всіх земельних ділянок в Україні, а норми Лісового кодексу України лише правовідносини стосовно земельних ділянок лісового фонду, суд доходить висновку, що спеціальним нормативним актом, норми якого підлягають першочерговому застосуванню до спірних правовідносин в даному випадку, є саме Лісовий кодекс України, порівняно з загальними нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.6 Лісового кодексу України усі ліси в Україні є власністю держави.

Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України.

Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п.1, 2 ст.16 Лісового кодексу України до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить:

1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними;

2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.

Таким чином, вищевказаними нормами на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено, що:

- всі ліси перебували виключно у державній власності;

- надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду та припинення права користування цими ділянками, відносилося до відання саме селищних і сільських Рад народних депутатів, а отже на момент прийняття спірних рішень таким законним розпорядником була саме Гостомельська селищна рада;

- надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування, яким за визначенням і є оренда (ч.1 ст.93 Земельного кодексу України у вказаній редакції), провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ст.42 Лісового кодексу України переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства.

Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Згідно з ч.1 ст.4 Лісового кодексу України усі ліси на території України становлять її лісовий фонд.

Відповідно до ч.1 ст.5 Лісового кодексу України землі лісового фонду поділяються на:

а) лісові: вкриті лісовою (деревною і чагарниковою) рослинністю; не вкриті лісовою рослинністю, які підлягають залісенню (зруби, згарища, рідколісся, пустирі та інші), зайняті лісовими шляхами, просіками, протипожежними розривами тощо;

б) нелісові: зайняті спорудами, пов'язаними з веденням лісового господарства, трасами ліній електропередач, продуктопроводів та підземними комунікаціями тощо; зайняті сільськогосподарськими угіддями (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, надані для потреб лісового господарства); зайняті болотами і водоймами в межах земельних ділянок лісового фонду, наданих для потреб лісового господарства.

Таким чином, на момент прийняття спірних рішень відповідачу1 належало право:

- надання земельних ділянок лісового фонду у постійне чи тимчасове користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними (ч.3 ст.6, п.1,2 ст.16 ЛК);

- переведення лісових земель до нелісових для, в т.ч., і рекреаційних цілей за своїм рішенням (ч.1 ст.42 ЛК);

- переведення лісових земель до інших категорій за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (ч.2 ст.42 ЛК).

В силу вказаних ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Лісового кодексу України усі ліси, а також як лісові, так і нелісові, землі на території України становили її лісовий фонд, з чого вбачається, що переведення лісових земель до нелісових не передбачало їх виведення з державного лісового фонду взагалі та передання, в т.ч., і до земель запасу селищних чи сільських рад.

Прокурором в якості позивача визначений Кабінет Міністрів, оскільки на думку прокурора спірна земельна ділянка відповідно до законодавства має відноситися до земель державної власності.

Однак, відповідна нова редакція Лісового кодексу України, яка визначала набуття і реалізацію права державної власності на ліси державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, набрала чинності з 29.03.2006 року, тобто, після виникнення спірних правовідносин.

Крім того, п.5 до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, також набрав чинності з 29.03.2006 року, тобто, після виникнення спірних правовідносин, коли набрала чинності нова редакція Лісового кодексу України.

По-друге, для визнання планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами, необхідно встановити факт, що ці землі раніше, до 29.03.2006 року вже були надані цим підприємствам у постійне користування.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року561-XII право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N2768-III в редакції станом на момент прийняття спірних рішень, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.126 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Надаючи правову оцінку доказам, що надані суду, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд зазначає таке.

Враховуючи, що, на момент прийняття спірних рішень та укладення спірного договору оренди, нормами Лісового кодексу України регулювались лише правовідносини стосовно земельних ділянок лісового фонду, нормами Земельного кодексу України регулювались правовідносини стосовно всіх земельних ділянок в Україні, суд дійшов висновку, що спеціальним нормативним актом, норми якого підлягають першочерговому застосуванню до спірних правовідносин в даному випадку, є саме Лісовий кодекс України, порівняно з загальними нормами Земельного кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсними рішень Гостомельської селищної ради, суд керується нормами Лісового кодексу України у редакції, що діяла на момент їх прийняття - від 27.11.2003 року.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка знаходилась, на той момент, в межах населеного пункту Гостомель.

Першим рішенням від 22.07.2004 року Гостомельська селищна рада вирішила вивести спірну земельну ділянку із Державного лісового фонду та передати до земель запасу селищної ради для рекреаційного використання, відведення земельної ділянки провести відповідно до чинного законодавства за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва.

З урахуванням частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 Лісового кодексу України спірна земельна ділянка, до прийняття вищевказаного рішення, входила до лісового фонду - лісових земель, у разі необхідності її використання для рекреаційних цілей, можливим було її переведення до нелісових земель того ж лісового фонду, тобто, без виведення з державного лісового фонду, отже, без передання до земель запасу селищної ради, у тому числі.

Такі дії передбачені частиною 1 статті 42 Лісового кодексу України та статтею 43 Лісового кодексу України, в залежності від цілей використання: пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду чи не пов'язаних. І лише, якщо переведення відбувається для використання у цілях, пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду, воно здійснюється з дозволу відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя за погодженням з відповідними державними органами охорони навколишнього природного середовища.

У спірних правовідносинах переведення здійснювалось для рекреаційного використання, тобто, для використання у цілях, не пов'язаних із веденням лісового господарства, спеціальним використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду, отже, не потребувало дозволу та віднесено до компетенції відповідача-1, згідно зі статтею 42 Лісового кодексу України на підставі висновків суду, що селищна рада, на той момент, була уповноваженим органом на надання земельних ділянок у користування, згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Лісового кодексу України.

Проте, за результатами аналізу змісту рішення селищної ради та погоджувальних документів, на підставі яких воно прийнято, суд дійшов висновку, що вказаним рішенням вчинено дії, що передбачені частиною 2 статті 42, статтею 44 Лісового кодексу України - переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передача їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, що підтверджується змістом рішення: відведення провести за участю працівників Київської ЛНДС з обов'язковим відшкодуванням збитків землекористувача і втрат лісогосподарського виробництва та листа-погодження Київської ЛНДС.

Відповідно до статті 44 Лісового кодексу України у разі переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель та передачі їх у власність або надання у користування для потреб, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників і про порядок використання одержаної при цьому деревини.

Листом Київської ЛНДС надано згоду не на переведення лісових земель до нелісових, а саме на передачу спірної земельної ділянки з лісового фонду до інших категорій земель із прямою вказівкою на статтю 44 Лісового кодексу України, що визначає, у даному випадку, правову природу відносин, що склались у зв'язку з прийняттям спірного рішення.

При цьому, зміст документів, що надані як погодження спірного рішення селищної ради Київською ЛНДС та їх обсяг, дає підстави вважати, що вони за своєю правовою природою є згодою відповідного державного органу лісового господарства на переведення земельної ділянки з лісового фонду, а не згодою землекористувача на вилучення такої земельної ділянки у нього.

Відповідно до статті 6 Лісового кодексу України, у відповідній редакції, усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на вказане та викладені вище у рішенні судом норми Лісового кодексу України, спірні рішення Гостомельської селищної ради прийняті уповноваженим органом місцевого самоврядування, у передбаченому порядку та з підстав, визначених лісовим законодавством, на підставі делегованих повноважень.

Відносно аргументів прокурора, що рішення Гостомельської селищної ради про виведення спірної земельної ділянки із земель Державного лісового фонду взагалі не відповідає положенням глави 22 Земельного кодексу України, оскільки такої процедури припинення права на земельну ділянку як «виведення» не існує в чинному законодавстві, суд зазначає, що вказаним рішенням вчинено переведення земельних ділянок з лісового фонду до інших категорій земель, що за висновками суду відбулось відповідно до вимог лісового господарства, суд, звертає увагу на те, що «виведення» та «переведення», звичайно, є різними словами, проте, не являються різними термінами законодавства, оскільки такої процедури як «виведення» дійсно не передбачено, суд дійшов висновку, що вказані слова у даному контексті мають однорідний зміст, переведення належить до компетенції відповідача - 1. Відтак, суд відхиляє зазначені аргументи прокурора, що помилкове зазначення однорідних слів «виведення» замість вірного «переведення» є достатньою правовою підставою для визнання рішення, що прийнято більше 14 років тому, недійсним у цілому.

Оскільки, спірну земельну ділянку попереднім рішенням ради переведено з державного лісового фонду до земель інших категорій - земель запасу, правовідносини щодо спірної земельної ділянки вже регулювались Земельним кодексом України, у чинній, на той момент, редакції, від 12.05.2004 року.

Згідно зі статтею 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки; передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок; умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України; юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради; до клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування; відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки; проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Як вбачається з другого оскаржуваного рішення селищної ради, воно прийнято уповноваженим органом з підстав, що був встановлений чинним, на той момент, земельним законодавством, земельна ділянка перебувала у комунальній власності та передавалась з земель запасу селищної ради.

З огляду на вказане, твердження прокурора, що вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності та зміна їх цільового призначення належала, на час прийняття спірних рішень, до компетенції органів виконавчої влади і, у даному випадку, рішення про передачу відповідачу - 2 земельної ділянки прийнято не уповноваженим на це органом - Гостомельською селищною радою, чим порушено право держави на спірну земельну ділянку, спростовується.

Твердження прокурора про те, що ні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», ні Київське державне лісогосподарське об'єднання «Київліс» не були наділені повноваженнями щодо надання будь-яких погоджень на вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, що спростовує дотримання встановленого статтями 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України порядку припинення землекористування, відхиляються судом, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 149 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, встановлено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Юридичні особи, зацікавлені у вилучені (викупі) земельних ділянок, звертаються з клопотанням про погодження місць розташування об'єктів до відповідної сільської, селищної, міської ради, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо об'єктів, вилучення яких провадиться Кабінетом Міністрів України, подаються до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Севастопольської міської державної адміністрації (частина 5 статті 151 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень).

У частині 9 статті 149 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, зазначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні: ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Відносно тверджень прокурора, що зміна цільового призначення земельної ділянки площею із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення здійснена спірним рішенням Гостомельської селищної ради без розробки проекту землеустрою та без проведення землевпорядної експертизи, а також того, що спірне рішення Гостомельської селищної ради не містить належних картографічних зображень цієї земельної ділянки, встановлених меж земельної ділянки, що вилучається із земель лісового фонду тощо, у додатках до рішення наявні лише листи ДП "Київська лісова науково-дослідна станція" та Київського державного лісогосподарського об'єднання "Київліс" із зазначенням лісового кварталу та виділу, приблизної площі цієї лісової земельної ділянки, суд зазначає таке.

У матеріалах справи наявне рішення Гостомельської селищної ради Київської області, яким надано відповідачу - 2 дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування спірної земельної ділянки, уповноваженими органами погоджено місце розташування спірної земельної ділянки.

Наступним рішенням Гостомельської селищної ради погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, на замовлення землекористувача розроблений Проект відведення земельної ділянки в оренду.

Частинами 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент прийняття рішень, було встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачами, органом по земельним ресурсам, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи подається до відповідної державної адміністрації або сільської, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а відповідно до частини 2 статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, а згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на вказане, позов, у цій частині, не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що його заявлено в інтересах неналежного позивача - Кабінету Міністрів України, оскільки спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади смт Гостомель.

Відносно тверджень прокурора, що договір оренди земельної ділянки укладено з порушенням вимог чинного, на той час, законодавства, судом в ході розгляду спору встановлено правомірність вибуття спірної земельної ділянки, переведення її до земель запасу і подальше надання в користування за тпогодженням та з відома уповноваженого органу.

У зв'язку з чим, відсутні підстави стверджувати про вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза волею власника незаконним шляхом.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави або суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, за змістом частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі», у редакції, станом на момент укладання спірного договору оренди, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 «передбачає, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Прокурором стверджується, що Гостомельска селищна рада не є належним орендодавцем стосовно спірної земельної ділянки, власником і розпорядником, оскільки вважає її земельною ділянкою державної власності, відтак, відповідач - 1 не може бути стороною спірного договору, у зв'язку з чим, прокурор заявляє про визнання договору недійсним.

Проте, як встановлено судом у рішенні вище, Гостомельска селищна рада була належним розпорядником спірної земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог, відтак, тільки з підстав визнання договору недійсним, що визначені прокурором.

За висновками суду про наявність у Гостомельскої селищної ради повноважень на надання спірної земельної ділянки у тимчасове користування, чим, у тому числі, є оренда, вказана рада є належним орендодавцем і договір з цих підстав не підлягає визнанню недійсним.

Прокурором заявлено цю позовну вимогу на підставі статті 387 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння та обґрунтоване тим, що воля держави як власника спірного майна щодо його відчуження могла бути виражена у делегуванні цих повноважень органам виконавчої влади, відтак, здійснення Гостомельською селищною радою права власності, зокрема, розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, укладання договору оренди спірної земельної ділянки не може оцінюватись як вираження волі держави, що є підставою для витребування державою її майна.

Проте, судом встановлено, що, на момент прийняття спірних рішень, повноваження щодо розпорядження такими землями були надані органам місцевого самоврядування, отже, Гостомельска селищна рада діяла у межах своїх повноважень, а також, що спірна земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, відтак, власником є територіальна громада смт Гостомель, на користь якої і може витребовуватись спірна земельна ділянка, за наявності достатніх правових підстав.

Зважаючи на вказане, позовна вимога про витребування спірної земельної ділянки на користь держави задоволенню не підлягає.

З огляду на вказані висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, обставини щодо пропуску строків позовної давності не підлягають дослідженню, оскільки не впливають на результат вирішення спору.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. У задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Земінвест» за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція», третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_3, 2. ОСОБА_4, 3. ОСОБА_5, 4. ОСОБА_6, 5. ОСОБА_7, 6. ОСОБА_8, 7. ОСОБА_9, 8. ОСОБА_10, 9. ОСОБА_11 10. ОСОБА_12, 11. ОСОБА_13, 12. ОСОБА_14, 13. ОСОБА_15, 14. ОСОБА_16, 15. ОСОБА_17, 16. ОСОБА_18, 17. ОСОБА_19, 18. ОСОБА_20, 19. Приватне мале підприємство «Міраж», 20. Громадська організація - дачне товариство «Чарівна роса», 21. Обслуговуючий кооператив «Гостомель-1», 22. ОСОБА_21, 23. ОСОБА_22, 24. ОСОБА_23, 25. ОСОБА_24, 26. ОСОБА_25, 27. ОСОБА_26, 28. ОСОБА_27, 29. ОСОБА_28, 30. ОСОБА_29, 31. ОСОБА_30, 32. ОСОБА_31, 33. ОСОБА_32, 34. ОСОБА_33, 35. ОСОБА_34, 36. ОСОБА_35, 37. ОСОБА_36, 38. ОСОБА_37, 39. ОСОБА_38, 40. ОСОБА_39, 41. ОСОБА_40, 42. ОСОБА_41, 43. ОСОБА_42, 44. ОСОБА_43, 45. ОСОБА_44, 46. ОСОБА_45 про визнання недійсними рішень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик