ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 жовтня 2018 р. Справа № 903/549/18

Суддя господарського суду Волинської області Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюк М. П., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії, м. Луцьк

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації, м. Володимир-Волинський

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Володимир-Волинське управління державної казначейської служби у Волинській області, м. Володимир-Волинський

про стягнення 71551,43грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третьої особи: не прибув

Встановив: Позивач - Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Волинської філії звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації про стягнення 76298,80 грн. заборгованості за телекомунікаційні послуги наданих пільговій категорій населення.

В підтвердження позовних вимог долучив до позовної заяви: розрахунок заборгованості за період з січня по грудень 2017р., обігові відомості нарахувань по категоріям осіб, копії розрахунків форми 2-пільга за січень-грудень 2017року, копії актів звірки форма 3-пільга, докази надіслання на адресу відповідача розрахунків та актів звірки, лист Міністерства фінансів України №09010-03-16/6857 від 16.03.2017р., відомості з ЄДР Волинської філії ПАТ Укртелеком.

29.08.2018р. Володимир-Волинське управління державної казначейської служби у Волинській області подало пояснення вх. № 01-55/9180/18 від 29.08.2018р., в якому повідомило, що реєстрація зобов'язань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів на підставі договорів, укладених в усній формі, органами казначейства не здійснюється, відповідно за даними звітності станом на 01.08.2018р. по ОСОБА_1 соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації відсутня прострочена кредиторська заборгованість за надані телекомунікаційні послуги громадянам, які відповідно до законодавства України отримують їх на пільгових умовах.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 1910/1/2-18 вх. № 01-55/10358/18 від 27.09.2018р. позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав:

- Устилузька об'єднана територіальна громада, Зимнівська сільська об'єднана територіальна громада мали б прийняти рішення про компенсацію пільг зв'язку окремим категоріям громадян, та укласти договір про фінансування даних пільг з районною державною адміністрацією, тоді передати кошти через фінансове управління Володимир-Волинської районної державної адміністрації. Що ж стосується решти сіл району які ще не були об'єднані у 2017 році, то рішення про компенсацію пільг звязку мала б прийняти ОСОБА_2. Але таких рішень ні ОСОБА_2 радою ні обєднаними територіальними громадами у 2017 році прийнято не було;

- так як у бюджеті Володимир-Волинського району та бюджетах Устилузької міської об'єднаної територіальної громади і Зимнівської сільської обєднаної територіальної громади не передбачались видатки на фінансування пільг звязку та відповідно державою не було забезпечене належне фінансування на дані цілі в 2017 році, то управління соціального захисту населення Володимир-Волинської райдержадміністрації договорів з Публічним акціонерним товариством Укртелеком не укладало, та не брало зобов'язань по фінансуванню пільг зв'язку.

- за такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість;

- отримавши позовну заяву від ПАТ Укртелеком 15.08.2018р. управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної адміністрації вжило всіх можливих зі своєї сторони заходів, а саме листом від 21.08.2018 р. №1651/1/2-18 надісланим електронною поштою, просило позивача звірити списки за 2017 рік осіб пільгової категорії громадян, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. На що, у відповідь ПАТ Укртелеком надіслало електронним листом відповідні списки пільговиків. Звіривши списки пільговиків подані позивачем із базою ЄДАРП управлінням соціального захисту населення Володимир - Волинської райдержадміністрації встановило розбіжності у кількості осіб які мають право на пільги, та електронним листом від 17.09.2018 №1837/4/2-18 було надіслано належні списки пільговиків до позивача, тобто ПАТ Укртелеком надавало пільги людям які не є пільговиками, на основі вищезазначеного заперечуємо проти суми позову так як вона є завищеною, відповідно до звірених списків пільги звязку у 2017 році мали б надаватись на суму 70823,66 грн.;

- відповідно до вищезазначених фактів управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної адміністрації не може самостійно без відповідних договорів та коштів здійснювати розрахунок з надавачами послуг, так як у даній справі є нижчою ланкою та ніяк не впливає на рішення органів місцевого самоврядування та рішення держави на встановлення і фінансування пільг, тому заперечує проти поданої позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.10.2018р. відкладено судове засідання на 08.10.2018р.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув, 08.10.2018р. подав заяву про зменшення суми позову вих. № 333-13-43/18 від 08.10.2018р., в якій просить, задоволити позовні вимоги позивача на суму 71551,43грн.

Право на зменшення суми позову надано ст. 46 ГПК України. Судом розглянуто заяву позивача про зменшення суми позову та задоволено її, тому спір розглядається на суму 71551,43грн.

Представник відповідача та третьої особи в призначене судове засідання не прибули.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обовязку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив:

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв'язку, визначені Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства .

Позивач - публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги. Так ст. ст. 12-15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. ст. 20, 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено споживачів, які мають право на пільги з оплати телекомунікаційних послуг.

Закон України "Про телекомунікації" та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані вище положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян; визначеному законодавчо обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Позивач, в тому числі, з посиланням на вказані законодавчі акти вказує, що з січня 2017 року по грудень 2017 року надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія вищевказаних законів.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги зв'язку, на які мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. ч. 1 - 4 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі-Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно з п. 3 Порядку є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищезазначених соціальних пільг абонентам, які мешкають на території Володимир - Волинського району Волинської області є ОСОБА_1 соціального захисту населення Володимир - Волинської райдержадміністрації, а позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії, відповідно - постачальником телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах громадянам, які мешкають у вказаному районі.

З огляду на викладене вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

У відповідності до пунктів 10-11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25-го числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган, у свою чергу, щомісяця має звірити інформацію, що міститься в реєстрі, з інформацією що надходить від підприємства та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводити розрахунки, до уточнення цієї інформації.

З наведеного слід констатувати, що чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, при цьому, зобов'язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.18р. по справі №906/621/17.

Матеріалами справи підтверджено, що з січня 2017 року до грудня 2017 року позивачем надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, які мешкають в Володимир - Волинському районі Волинської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , Про охорону дитинства".

У підтвердження належного виконання позивачем зобов'язань щодо надання пільг окремим категоріям громадян на отримання телекомунікаційних послуг у спірному періоді позивачем подано надіслані на адресу відповідача розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою 2-пільга та акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга, що підтверджується описами вкладень та повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 20 - 261).

Однак, відповідачем витрати, понесені позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним категоріям громадян за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. на загальну суму 71551,43грн. не відшкодовано.

У листах №15/05-169 від 17.03.2017р., №15/06-184 від 07.04.2017р., №15/06-193 від 17.07.2017р., №15/06-200 від 12.06.2017р., №15/06-221 від 17.07.2017р., № 15/06-239 від 16.08.2017р., 15/06-279 від 11.09.2017р., №15/06-290 від 11.10.2017р., №15/06-326 від 14.11.2017р., №15/06-352 від 11.12.2017р., № 15/06-26 від 17.01.2018р., адресованих начальнику управління праці та соціального захисту населення Володимир - Волинської районної державної адміністрації, просить забезпечити дотримання вимог чинного законодавства щодо прийняття від Волинської філії ПАТ "Укртелеком" щомісячних звітів за формою "2-пільга".

Невиконання відповідачем відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним законодавством категоріям громадян за спірний період, стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача вказаної суми в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ст. 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частина 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.12 у справі № 11/446, від 15.05.12 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.12 у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

В порядку ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відтак, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Проаналізувавши спірні правовідносини та законодавство яким здійснюється їх правове регулювання, а також подані позивачем докази, суд констатує, що чинним законодавством України не передбачена можливість надання або ненадання пільг з оплати за надані телекомунікаційні послуги відповідним категоріям споживачів цих послуг залежно від стану фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог чинних законів України.

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній законодавством категорії населення Володимир - Волинського району Волинської області у період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р., що складає суму 71551,43грн.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України) (п. 6.16 постанови Верховного Суду від 17.04.18 по справі№906/621/17).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов'язань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (включно) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, безумовний обов'язок щодо виконання яких унормований Законом. Доводи відповідача щодо відсутності обов'язку на компенсацію витрат та посилання на рішення судів інших інстанцій не спростовують вищенаведених висновків суду. Інші доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні та належним чином не обґрунтовані.

Водночас, позивачем надано суду докази, які підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, існування та розмір якої відповідачем в установленому порядку не спростовано.

При вирішення спору судом взято до уваги висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2018 №927/345/17 та постанові від 17.04.2018 №911/4249/16, відповідно до яких не проведення відшкодування позивачу вартості наданих ним соціальних послуг певним категоріям громадян, які є предметом спору в даній справі, було б порушенням права на мирне володіння майном (майновими правами), гарантованих Першим Протоколом до Конвенції про захист з прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, оскільки така бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Заявлена позивачем до стягнення сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надаючи послуги окремим категоріям громадян за встановленими державою пільговими тарифами. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що законами України про державний бюджет на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із законів про бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним особам та з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які відповідно до чинного законодавства мають право на соціальні пільги.

Таким чином, з огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення 71551,43грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах доведені доданими до матеріалів справи доказами, у відповідності з вимогами ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Отже, позов належить задовольнити повністю.

Судові витрати у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1762,00грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 74, 80, 129,165, 233, 236,-238, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації, (м. Володимир-Волинський, вул. Ковельська 173, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії (м. Луцьк, вул. вул. Кривий Вал 28, ) 71551,43грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення та 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 11.10.2018р.

Суддя В. М. Дем`як