ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1574/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Каюков Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 26.01.18 р.

треті особи: не зявилися

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 08.06.17 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Барвінок", с. Колонтаїв, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, с. Любівка, ОСОБА_4, с. Любівка, ОСОБА_5, с. Любівка до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, с. Любівка про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/1574/17

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебувала справа № 922/1574/17 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Барвінок", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання за позивачем права власності на нежитлові будівлі, а саме: складське приміщення (кладова) літ. "Б-1" площею 105,0 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-б село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (тік-комбікормовий склад) літ. "Б-1" площею 526,2 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області; ферма (свинарник) літ. "Б-1" площею 498,2 кв.м. за адресою: вул. Слобожанська, № 172-г село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (зерносушарка) літ. "Б-1" площею 262,3 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-в село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (зерносховище) літ. "Б-1" площею 361,0 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-г село Любівка Краснокутського району Харківської області; критий тік літ. "В-1" площею 1002,4 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (продовольчий склад) літ "Б-1" площею 163,1 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-ж село Любівка Краснокутського району Харківської області; ферма (свинарник) літ. "Б-1" площею 831,9 кв.м. за адресою: вул. Слобожанська, № 172-в село Любівка Краснокутського району Харківської області; нежитлова будівля (будинок тваринників) літ. "Б-1" площею 96,5 кв.м. за адресою: вул. Слобожанська, № 172-б село Любівка Краснокутського району Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 липня 2017 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2017 року, позов задоволено повністю. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2018 року рішення господарського суду Харківської області від 24 липня 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області. Повертаючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що висновки судів про обґрунтованість позову є передчасними та зробленими із неправильним застосуванням норм матеріального права, вказавши наступне: "Обмежившись посиланням на добросовісність заволодіння спірним чужим майно, господарські суди не врахували, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, та не звернули увагу на те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Крім того, дослідженню та з'ясуванню у даному випадку підлягають і підстави виникнення володіння позивача та їх ознаки (титульна/безтитульна)".

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області від 13 червня 2018 року справу № 922/1574/17 призначено для розгляду головуючому судді - Калініченко Н.В.

15 червня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області, призначено справу № 922/1574/17 в порядку загального позовного провадження, почато у справі № 922/1574/17 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. Протокольними ухвалами суду від 02 липня 2018 року повернуто без розгляду заяву позивача про письмове опитування учасників справи як свідків, в порядку ст. 90 ГПК України; встановлено позивачу строк до 20 липня 2018 року на подання до суду відповіді на відзив; відповідачу встановлено строк до 02 серпня 2018 року на подання до суду заперечень; третім особам встановлено строк до 02 серпня 2018 року на подання до суду пояснень. 13 серпня 2018 року, протокольною ухвалою суду, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення третіх осіб, на підставі ст.ст. 42, 165, 166, 168, 169, 170, 232 ГПК України. Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 12 вересня 2018 року. 03 вересня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про залучення третьої особи, залучено фізичну особу ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача; зобов'язано позивача направити залученій третій особі копію позовної заяви та доданих до неї документів в строк до 04 вересня 2018 року, докази направлення надати до суду; встановлено третій особі строк на подання пояснень - до 07 вересня 2018 року. Протокольними ухвалами суду від 10 вересня 2018 року судом долучено до матеріалів справи докази вручення залученій третій особі примірника позовної заяви з додатками та пояснення третьої особи, на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 168, 232 ГПК України; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 вересня 2018 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 13 вересня 2018 року по розгляду даної справи судом було оголошено перерву до 02 жовтня 2018 року, на підставі ст. 216 ГПК України. 02 жовтня 2018 року по розгляду даної справи судом оголошено перерву до 10 жовтня 2018 року, на підставі ст. 216 ГПК України. 10 жовтня 2018 року розгляд справи, відповідно ч. 6 ст. 216 ГПК України, продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву.

В призначене судове засідання 10 жовтня 2018 року з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та представник відповідача, який проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Треті особи, своїх уповноважених представників в дане судове засідання не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2017 року № 01-38/30 протоколом № 1 від 14 грудня 1950 року організовано Колгосп ім. Кірова, с. Любівка. У подальшому згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу (протокол від 23 січня 1993 року № 1) колгосп ім. Кірова був реорганізований в Любівську спілку пайовиків. Протоколом ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків від 19 травня 2000 № 5 з метою зберігання майна та подальшого використання його за сільськогосподарським призначенням ОСОБА_4 було призначено уповноваженою особою власників майнових паїв для отримання виділеного майна. Як вбачається з ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач - приватне сільськогосподарське підприємство "Барвінок" зареєстровано 02 квітня 2001 року, номер запису: 1 000105. Єдиним засновником та кінцевим підприємства є громадянин України ОСОБА_4, що підтверджується Статутом підприємства. Згідно з актами прийому-передачі від 20 червня 2000 року та від 14 серпня 2000 року комісія у складі ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків передала уповноваженому від власників майнових паїв ОСОБА_4 будівлі і споруди, а саме: зерносушарку 1992 р. введення в експлуатацію, критий тік 1974 р., тік (комбікормовий склад) 1972 р., продовольчий склад 1981 р., благоустрій току 1975 р., огорожу току 1991 р., готель 1985 р., розвантажувальну площадку 1980 р., свинарник 1965 р., свинарник 1983 р., будинок тваринників 1985 р. Вказане майно було передано ОСОБА_4 на баланс створеного ним ПСП "Барвінок" згідно з протоколом загальних зборів засновників ПСП "Барвінок" від 03 квітня 2001 року № 3. Крім того, згідно з актом прийому-передачі основних засобів від 10 червня 2004 року ПСП "Барвінок" прийняло майно, яке перебувало в оренді у ПСП АФ "Долина", а саме: зерносховище 1969 р., кладову 1964 р., тік 1975 р. , огорожу току 1991 р., автоваги 1979 р., їдальню 1978 р. У подальшому, згідно з розпорядженням від 01 липня 2005 року № 27 ПСП "Барвінок" передало ОСОБА_3 критий тік, тік (комбікормовий склад), продовольчий склад, зерносушарку, зерносховище, кладову, будинок тваринників, розвантажувальну площадку, 2 свинарники. За актом приймання-передачі від 01 липня 2005 року ПСП "Барвінок" передало, а ОСОБА_3 прийняв це нерухоме майно. За замовленням ОСОБА_3 ТОВ "Будівельно-технічна інвентаризація" виготовило технічні паспорти на зазначені приміщення. Крім того, ОСОБА_3 замовив звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року у справі № 627/938/16-ц у позові ОСОБА_3 до Любівської сільради про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, третя особа - ПСП "Барвінок" та в позові ПСП "Барвінок" до Любівської сільради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року у справі № 627/938/16-ц рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року було скасовано в частині позову ПСП "Барвінок" про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю і провадження у справі у цій частині закрито, оскільки спір у цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства; рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року у справі № 627/938/16-ц в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до Любівської сільради про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю до суду апеляційної інстанції не оскаржувалося. Спірні нежитлові будівлі перебувають на бухгалтерському обліку ПСП "Барвінок", що підтверджується довідкою останнього від 11 травня 2017 року № 187. Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Любівської спілки пайовиків державним реєстратором 26 травня 2008 року за № 3000403 внесено запис про припинення зазначеного субєкта господарювання; щодо ПСП АФ "Долина" державним реєстратором 31 січня 2000 року за № 0000422 також внесено запис про припинення цього субєкта господарювання. Як вказує позивач у позовній заяві, він відкрито та безперервно користується спірним майном вже понад 10 років, з огляду на що й звернувся до суду з позовною заявою в якій, на підставі ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності за набувальною давність на нежитлові будівлі, які ідентифіковано останнім з урахуванням присвоєних їм адрес рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22, а також присвоєних їм номерів та літер РКП Краснокутське бюро технічної інвентаризації.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставина, суд виходить з наступного.

Приписами ст. 3 ЦК України встановлено, що до загальних засад цивільного законодавства, а водночас і цивільного судочинства, відносяться судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 16 ЦК України, зокрема передбачено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права. За змістом ст. 316-317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Тобто, визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 Цивільного кодексу України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння; відкритості; безперервності; безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 911/130/14).

У розумінні наведених положень володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років). Отже, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за яких виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна.

Як зазначено вище в даному рішенні суду, 19 травня 2000 року відповідно до протоколу № 5 ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків ОСОБА_4 (засновника ПСП "Барвінок") було призначено уповноваженою особою власників майнових паїв, з метою зберігання та подальшого використання майна за сільськогосподарським призначенням. 20 червня 2000 року та 14 серпня 2000 року ліквідаційна комісія Любівської спілки пайовиків передала ОСОБА_4 як особі, що уповноважена від власників майнових паїв - землесушарку, будинок тваринників, критий тік, тік/комбікормовий склад, продовольчий склад, благоустрій току, огорожу току, готель, розвантажувальну площадку, свинарник, свинарник (що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі (т.с. 1 арк спр. 29-31). 03 квітня 2001 року у відповідності до протоколу № 3 загальних зборів засновників ПСП "Барвінок" ОСОБА_4, як єдиний засновник вказаного підприємства, з метою використання у сільськогосподарській діяльності, передав ПСП "Барвінок" спірне майно. Таким чином, ОСОБА_4, як особа, яка була призначена протоколом № 5 ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків, відповідальна за зберігання та використання майна власників майнових паїв, вчинив правочин, яким передав майно для його зберігання та користування ПСП "Барвінок" (позивач по справі), що було оформлено протоколом загальних зборів № 3 від 03 квітня 2001 року. Решту майна, що є предметом даного спору, а саме зерносховище 1964 року побудови та кладова 1964 року побудови, позивач отримав 10 червня 2004 року від ПСП АФ "Долина" за актом приймання-передачі основних засобів, які перебували в оренді у ПСП АФ "Долина".

Тобто все майно, яке є предметом спору, позивач отримав на підставі правочину щодо передачі майна в користування і даний правочин не є підставою для набуття права власності, через те, що майно передавалося за для зберігання та використання у сільськогосподарській діяльності і було передано за згодою власників цього ж майна. Тобто, в даному випадку спірне майно не має безтитульного статусу, таке майно було отримано позивачем на підставі правочину (ст. 202 ЦК України) і позивач не є доброновісним набувачем в розумінні положень ст. 344 ЦК України, так як останній знав, що все майно не може належати йому на праві власності з огляду на те, що йому було достовірно відомо власника майна від якого (власників) позивач й отримав спірне майно.

Викладені вище обставини позбавляються можливості визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку набувальної давності, а саме вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України.

На вказані обставини звернув увагу і Верховний Суд (вказівки якого є обов'язковими під час нового розгляду справи на підставі ч.1 ст. 316 ГПК України) у своїй постанові від 22 травня 2018 року, якою скеровував дану справу на новий розгляд, з іншого боку - позивачем вказані обставини не спростовані при новому розгляді справи.

Твердження відповідача про те, що строк володіння майном переривався у зв'язку з передачею позивачем майна 01 липня 2005 року гр. ОСОБА_3 є хибним та спростовуються рішенням Краснокутського районного суду від 01 березня 2017 року по справі № 627/938/16-ц, яке набрало законної сили.

Посилання відповідача на відсутність предмету спору внаслідок договору дарування між позивачем та гр. ОСОБА_5, яка отримала у власність частку у спірному майні є хибним, з огляду на те, що по-перше, предметом даного спору є визнання права власності, а не його реєстрація, яка є похідною від вирішення спору про право, а даний спір є саме спором про право; по-друге, право власності на спірне майно було зареєстровано на підставі рішення, яке скасовано постановою Верховного Суду. Водночас зазначена обставина (укладення договору дарування між позивачем та третьою особою, ОСОБА_3І.) є окремою самостійною підставою задля відмови в задовооленні позову про визнання права власності за ст. 344 ЦК України в частині майна договору дарування.

Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, заява відповідача про застосування позовної давності (ст. 267 ЦК України) не розглядається судом внаслідок непорушнення права позивача.

За ст. 129 ГПК України судові витрати по судовому збору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1-5, 10-12, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 194, 195, 196, 201, 207, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241, ч. 5 ст. 310 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 22.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_6

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.