РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2018Справа № 910/2499/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Жука В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

третя особа ОСОБА_1

про стягнення 41281,50 грн.,

за участі представників:

від позивача - Волобоєва Т.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Безугла В.М. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулося до господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою, пославшись на те, що 24.03.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки ВАЗ, д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_1, у результаті якої пошкоджено автомобіль марки Skoda, д.н.з.НОМЕР_2, що належить ТОВ "ІЛТА", якому позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування в розмірі 42281,50 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у відповідача, позивач просить стягнути з нього страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 41281,50 грн.

Відповідач вимоги позову не визнав, оскілки вважає вину ОСОБА_1 у завданні матеріальної шкоди не доведеною з огляду на відсутність обвинувального вироку суду, крім того, відповідач не визнав даний випадок страховим.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку. У наданих на адресу суду поясненнях пояснила, що вказана ДТП дійсно мала місце, проте ОСОБА_1 не визнає себе винним у її скоєнні, оскільки ДТП сталася внаслідок здійснення об'їзду ним ям на дорозі по узбіччю, після чого автомобіль ОСОБА_1 втратив керування та виїхав на смугу зустрічного руху, де і сталося зіткнення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2015 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (страховик), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250509035.15, за умовами якого застраховано, зокрема, автомобіль марки Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №88100326, 24.03.2016 на 37км автодорозі Красноармійськ-Артемівськ-Михайлівка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки ВАЗ 21093, д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 внаслідок чого пошкоджено вказані транспортні засоби.

Відповідно до постанови Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.05.2016 про закриття кримінального провадження старшим слідчим слідчого відділення встановлено, що 24.03.2016 ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21093, д.н.з.НОМЕР_1 на 37км автодорозі Красноармійськ-Артемівськ-Михайлівка, не вибравши безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, виконуючи об'їзд вибоїни на дорозі, не зміг постійно контролювати рух автомобілю та безпечно керувати ним, унаслідок чого скоїв виїзд за межі приїжджої частини, після чого автомобіль занесло на зустрічну смугу, де трапилося зіткнення з зустрічним автомобілем Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, у результаті чого останній заподіяно легкі тілесні ушкодження. Оскільки в даній ДТП, окрім самого водія ОСОБА_1, ніхто більше не постраждав, нікому тілесні ушкодження не заподіяні, тим самим у діях ОСОБА_1 відсутні кваліфікуючи ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250509035.15 від 01.04.2015, на підставі страхового акту №141920 від 13.07.2016, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу марки "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_2 у розмірі 42281,50 грн., шляхом взаємозаліку виплат страхового відшкодування та страхових платежів на підставі акту від 25.07.2016 № 32. Даний автомобіль позивачем визнано конструктивно загиблим, оскільки вартість відновлювального ремонту (190521,70 грн.) перевищує 75 % від страхової суми, що становить 194568,69 грн.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі Висновку експертного дослідження від 07.04.2016 № 37/16А, проведеного судовим експертом Пилипенко Олександром Степановичем, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 190521,70 грн.

Виходячи зі змісту ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Норми статей 1166, 1187, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності господарського процесу, на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні джерелом підвищеної небезпеки шкоди не покладається, він лише повинен доказати факт завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними діями або бездіяльністю, її розмір та наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови поліції про закриття кримінального провадження, дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1, 12.1, 12.3 ПДР та знаходилися в причинному зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, оскільки останній не врахував дорожню обстановку, не переконався перед зміною напрямку, що це буде безпечним для всіх учасників руху та не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується завдання ОСОБА_1 майнової шкоди, її розмір та причинний зв'язок між ними, у той час як відповідач відсутність вини ОСОБА_1 в нанесенні шкоди не довів.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ 21093, д.н.з.НОМЕР_1, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6305111, чинного на момент ДТП (24.03.2016), у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ВУСО". Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 1000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250509035.15 від 01.04.2015, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_2, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підлягає стягненню 41281,50 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ідентифікаційний код 16285602) страхове відшкодування в сумі 41281 (сорок одна тисяча двісті вісімдесят одна) грн. 50 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 16.10.2018.

Суддя Я.В. Маринченко