РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2018Справа № 910/12041/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАК-ЕНЕРГЕТИКА" (51283, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н., с. Піщанка, вул. Степова, 2а, 2б)

до Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдніпротранс" (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 15)

про стягнення 335 386,47 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Присенко О.Г.

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 10.10.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАК-ЕНЕРГЕТИКА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдніпротранс" про стягнення 335 386,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору №77 на створення проектно-кошторисної документації від 15.10.2014 не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання щодо оплати виконаних робіт, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 161 372,70 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем було нараховані інфляційні втрати у розмірі 156 208,77 грн. та 3% річних у розмірі 17 805,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12041/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 10.10.2018.

21.09.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої останній зазначає про сплив 3-річного строку позовної давності, що передбачений ст. 257 ЦК України. Так, виходячи з умов п. 2.2., 2.3. договору, сторони погодили строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по договору, встановивши, що остаточний розрахунок за виконані роботи замовник проводить не пізніше 20-ти банківських днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання робіт, тобто, сторонами визначено термін виконання зобов'язання. Оскільки Акт здачі-приймання робіт було підписано сторонами 30.10.2014, зобов'язання з оплати робіт відповідачем мало бути виконано не пізніше 29.12.2014, а отже з цієї дати починається перебіг строку позовної давності. Враховуючи, що позовна заява була подана до суду після спливу 3-річного строку позовної давності, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання, призначене на 10.10.2018, з'явився представник позивача, який ознайомився з заявою відповідача про застосування строку позовної давності, підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на зазначене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача та за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАК-ЕНЕРГЕТИКА" (надалі - позивач, виконавець) та Державним підприємством "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдніпротранс" (надалі - відповідач, замовник) був укладений договір №77 на створення проектно-кошторисної документації (надалі - договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати проектно-кошторисну документацію стадії «Робоча документація» по об'єкту:

«Електрифікація, будівництво нових пристроїв СЦБ та зв'язку на дільницях електрифікації Миколаїв-Колосівка та з'єднувальна дуга Б/П 225 км - пост 102 км.»

Тягова підстанція Ясна Зоря, Тягова підстанція Колосівка. Вторинна комутація.

а замовник зобов'язується прийняти і оплатити результати робіт (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору вартість проектно-кошторисної документації, виконаної згідно з цим договором, визначена на підставі кошторису (додаток 4), який є невід'ємною частиною цього договору: 492 812,25 гри. Крім того. ПДВ 20% - 98 562.45 грн. Всього: 591 374,70 грн. (п'ятсот дев'яносто одна тисяча триста сімдесят чотири гривні 70 копійок).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що по завершенню робіт по договору виконавець передає замовнику проектно-кошторисну документацію відповідно до умов договору, та представляє акт здачі-приймання проектно-кошторисної документації.

Згідно п. 2.3. договору за виготовлену проектно-кошторисну документацію по даному договору замовник перераховує виконавцю суму у відповідності з протоколом про договірну ціну, діючим на час проведення розрахунків за виконані роботи (додаток 1).

Після завершення проектних робіт у повному обсязі або по окремому етапу та передачі готової документації замовнику в обсязі, яка повинна повністю відповідати вимогам, що ставляться до такого виду робіт відповідно норм та чинного законодавства України, останній, не пізніше 20-ти банківських днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання робіт, розраховується з виконавцем по договору або частині вартості (виконаний етап) проектних робіт при умові перерахунку коштів за розроблену документацію Генеральним проектувальником - ДГ1 «Одесзалізничпроект» замовнику (п. 2.4. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання взятих на себе зобов'язань за договором позивачем було виконано проектно-кошторисну документацію на об'єкті «Електрифікація, будівництво нових пристроїв СЦБ та зв'язку на дільницях електрифікації Миколаїв - Колосівка та з'єднувальна дуга Б/П 225 км - пост 102 км.» на загальну суму 591 374,70 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання виконаних робіт № ВОУ-000085 від 30 жовтня 2014.

Вищевказаний акт був підписаний уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття робіт відповідачем.

05 грудня 2014 року відповідачем було здійснено часткову оплату виконаних за договором робіт на загальну суму 430 002,00 грн., про що свідчить належним чином засвідчена копія виписки банку ПАТ «Креді Агріколь Банк».

За доводами позивача, спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором № 77 від 15.10.2014 не здійснив повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, що стало наслідком виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 161 372,70 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем було нараховані інфляційні втрати у розмірі 156 208,77 грн. та 3% річних у розмірі 17 805,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося, відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України, відповідач повинен виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, які є обов'язковим для виконання сторонами та вимог ЦК України.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов 'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 2 цієї статті визначено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 77 від 15.10.2014 позивачем були виконані роботи щодо створення проектно-кошторисної документації на загальну суму 591 374,70 грн., які в свою чергу без жодних зауважень та заперечень були прийняті відповідачем згідно Акту здачі-приймання виконаних робіт №ВОУ-000085 від 30.10.2014.

Статтею 854 ЦК України передбачено, що замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника - достроково.

Згідно ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як встановлено судом, п. 2.4. договору сторони погодили, що після завершення проектних робіт у повному обсязі або по окремому етапу та передачі готової документації відповівдачу в обсязі, яка повинна повністю відповідати вимогам, що ставляться до такого виду робіт відповідно норм та чинного законодавства України, останній, не пізніше 20-ти банківських днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання робіт, розраховується з позивачем по договору або частині вартості (виконаний етап) проектних робіт при умові перерахунку коштів за розроблену документацію Генеральним проектувальником - ДГ1 «Одесзалізничпроект» позивачу.

З наявної у матеріалах справи виписки банку вбачається, що 05.12.2014 в рахунок оплати за виконані позивачем роботи відповідачем було перераховано лише 430 002,00 грн., інша частина у розмірі 161 372,70 грн. була залишена замовником без оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за виконані позивачем роботи, внаслідок чого станом на час розгляду спору за ним рахується заборгованість у розмірі 161 372,70 грн., що не заперечується самим відповідачем.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 161 372,70 грн. заборгованості за договором № 77 від 15.10.2014 є доведеною та обґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, врахувавши зазначені норми Цивільного кодексу України та положення п. 2.4. договору, суд встановив, що строк виконання відповідачем зобов'язання щодо розрахунку за виконану позивачем роботу (30.10.2014) настав 27.11.2014, а відтак з 28.11.2014 розпочався перебіг позовної давності за вказаним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У відповідності до п. 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" - правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем підтверджується, що ним 05.12.2014 здійснювалась оплата виконаних за договором робіт у розмірі 430 002,00 грн., тобто, часткова сплата відповідачем заборгованості свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, у зв'язку з чим строк позовної давності для звернення позивача із позовом про стягнення суми заборгованості сплив 05.12.2017.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

21.09.2018 відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності та посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності у даному спорі та з вказаних підстав відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "ДАК-ЕНЕРГЕТИКА".

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 06.09.2018, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті, тобто, поза межами строку позовної давності. Доказів щодо поважності причин його пропуску позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки, строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ "ДАК-ЕНЕРГЕТИКА" щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 161 372,70 грн.

Крім того, у зв'язку з відмовою в позові в частині стягнення основної суми боргу зі спливом строку позовної давності суд також відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останні є складовою частиною боргу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.10.2018

Суддя Пукшин Л.Г.