ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" жовтня 2018 р. м. Ужгород Справа № 907/25/16

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

за заявою ліквідатора Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () арбітражного керуючого ОСОБА_1

про визнання права власності на майно

у межах справи №907/25/16

За заявою ліквідаційної комісії Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород

ДО Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород ()

ПРО банкрутство

За участю представників:

ліквідатор - ОСОБА_1;

від заявника не зявився

від кредиторів: ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області- Дацків В.В. за довіреністю № 556/7/07-13-10-00-15 від 18.12.17;

Мукачівська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_2 за довіреністю № 1337/8-13-06 від 18.12.17р.;

Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_2 за довіреністю № 3/10/07-14-10-013 від 09.02.18;

У засіданні суду взяли участь: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представник Головного управління юстиції у Закарпатській області за довіреністю №06-13/18 від 17.01.2018,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () звернулося до суду з заявою про порушення справи про своє банкрутство у зв'язку з виявленням в ході ліквідаційної процедури кредиторської заборгованості, активи для погашення якої відсутні.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.01.2016р. №907/25/16 заяву ліквідаційної комісії Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 17.02.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.02.2016р. порушено провадження у справі №907/25/16 про банкрутство боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Закарпатської області від 02.06.16 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника ОСОБА_5

Після визнання боржника банкрутом на адресу Господарського суду Закарпатської області надійшли заяви з грошовими вимогами до боржника у строк, передбачений вимогами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.01.2017 року достроково було припинено повноваження ліквідатора Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () ОСОБА_6 (паспорт серії ВР №484520 виданий Міжгірським РВ УМВС України в Закарпатській області 05.07.2012р., місце реєстрації: вул. Б.Хмельницького, 29а, смт. Міжгір'я, Закарпатська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та призначено ліквідатором Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 509 від 15.03.2013, адреса: 79067, м. Львів, вул. Тракт Глинянський, буд. 161-б).

До Господарського суду Закарпатської області надійшла заява ліквідатора Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () арбітражного керуючого ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, а саме: - на нерухоме майно «Тереблянське лісництво» літ. «А», загальною площею 83,0 м2, що знаходиться за адресою: вул. Лесі України, 66, с. Теребля, Тячівський р-н., Закарпатська обл.; - на незавершене будівництво (Адмінбудівля) літ. «А», загальною площею 162,7 м2, що знаходиться за адресою: вул. Головацького, 20, смт. Міжгіря, Міжгірського р-н., Закарпатської обл.

Позовні вимоги ліквідатора обґрунтовуються наступним.

При проведенні інвентаризації майна підприємства банкрута та його філій інвентаризаційною комісією встановлено, що на території села Теребля Тячівського району Закарпатської області знаходиться нерухоме майно Тереблянське лісництво, належне Філії «Тячівське лісове агропромислове господарство ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», про що підписано відповідний інвентаризаційний опис №9, а також, що на території смт. Міжгіря Міжгірського району Закарпатської області знаходиться нерухоме майно (незавершене будівництво), належне Філії «Міжгірське лісове агропромислове господарство ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», про що підписано інвентаризаційний опис №9.3 (додаються).

Враховуючи те, що у ліквідатора відсутня будь-яка документація про право власності у Філії «Тячівське ЛАГ» на Тереблянське лісництво, ліквідатором на адресу Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації направлено лист від 04.04.2018р. за №02-01/1400 з проханням виготовити технічну документацію на обєкт нерухомого майна «Тереблянське лісництво» літ. «А», що знаходиться за адресою: вул. Лесі України, 66, с. Теребля, Тячівський р-н., Закарпатська обл.

20 серпня 2018 року ліквідатором отримано технічний паспорт на будівлю Тереблянського лісництва, що знаходиться за адресою: вул. Лесі України, 66, с. Теребля, Тячівський р-н., Закарпатська обл.

23 серпня 2018 року ліквідатором виготовлено технічний паспорт на обєкт незавершеного будівництва (Адмінбудівля) літ. «А», що знаходиться за адресою: вул. Головацького, 20, смт. Міжгіря, Міжгірського р-н., Закарпатської обл.

Станом на сьогоднішній день право власності на зазначені вище обєкти не узаконено, захист права власності можливий лише в судовому порядку.

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Також, згідно з частиною 9 статті 30 ГПК України до виключної підсудності суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесено розгляд справ у майнових спорах, передбачених пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 23 43-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, (така правова позиція відповідає викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.04.2018р. у справі № 925/1874/13).

Ухвалою суду від 25.09.2018 прийнято подану заяву до розгляду в межах справи №907/25/16, відкрито провадження та призначено розгляд заяви у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження на 04.10.2018.

У судовому засіданні з розгляду заяви ліквідатор заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

Присутній у судовому засіданні представник кредиторів проти задоволення заяви ліквідатора не заперечив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, в судовому засіданні 16.10.2018 судом встановлено, що предметом заявлених ліквідатором вимог є визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2. ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, аналізує фінансове становище банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Захист відносин власності в Україні здійснюється на загальних засадах, визначених Конституцією України, Цивільним кодексом України.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положення частини другої ст. 328 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Отже, власник не зобов'язаний у кожному конкретному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

За змістом до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з вищенаведених правових норм позивачем за позовом про визнання права власності, може бути особа, яка вважає себе власником відповідного майна, яке виникло у неї за наявності відповідних передбачених законом підстав.

За приписами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тому до предмету доказування за цим позовом входить установлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

У ч. 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи та ліквідатором належними та допустимими доказами доведено правомірність набуття права власності на нерухоме майно, що підтверджується інвентаризаційними описами, технічними паспортами об'єктів та фактом відкритого безперервного володіння таким майном боржником.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивачем доведено набуття на врегульованих за законодавством України правових підставах права власності за Державним підприємством «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» (88011, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 42/1) на нерухоме майно: «Тереблянське лісництво» літ. «А», загальною площею 83,0 м2, що знаходиться за адресою: вул. Лесі України, 66, с. Теребля, Тячівський р-н., Закарпатська обл. та на незавершене будівництво (АдмінбудІвля) літ. «А», загальною площею 162,7 м2, що знаходиться за адресою: вул. Головацького, 20, смт. Міжгіря, Міжгірського р-н., Закарпатської обл.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналогічна норма міститься і в ст. 20 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене вище, розглянувши заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви, а тому вважає за доцільне її задовольнити.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ліквідатора Державного підприємства Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, м. Ужгород () арбітражного керуючого ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в межах справи № 907/25/16 задовольнити.

Визнати за Державним підприємством «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» (88011, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 42/1) право власності на нерухоме майно «Тереблянське лісництво» літ. «А», загальною площею 83,0 м2, що знаходиться за адресою: вул. Лесі України, 66, с. Теребля, Тячівський р-н., Закарпатська обл.

Визнати за Державним підприємством «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» (88011, Закарпатська область, Ужгород, вул. Гагаріна, буд. 42/1) право власності на незавершене будівництво (Адмінбудівля) літ. «А», загальною площею 162,7 м2, що знаходиться за адресою: вул. Головацького, 20, смт. Міжгіря, Міжгірського р-н., Закарпатської обл.

Копію ухвали направити боржнику, кредиторам та ліквідатору.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://zk.arbitr.gov.ua/sud5008/gromadyanam/csz/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання.

Строк пред'явлення ухвали до виконання - протягом трьох років з дня прийняття.

Ухвалу складено 17.10.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі