ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

22.10.2018

Справа № 910/13542/18

Суддя Сташків Р.Б., розглянувши позовну заяву Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М"

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, у якому Позивачем, серед інших вимог, заявлено і вимогу про зобов'язання ТОВ "Колекторська компанія "Гарант" повернути ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно Договору №045 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цезії) за Кредитним договором № 11/02-01-КІ від 08.01.2008.

В ухвалі від 10.10.2018 судом було встановлено, що вказана позовна заява подана без додержання усіх вимог, передбачених ст.ст. 162, 164 ГПК України.

З огляду на виявлені недоліки суд залишив позовну заяву без руху, встановив спосіб усунення недоліків позовної заяви та строк для усунення цих недоліків.

Зокрема, судом було встановлено, що всупереч вимогам ст. 162 ГПК України позовна заява не містить переліку документів, які саме Позивач просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант".

При цьому, судом було зауважено, що судове рішення за результатами вирішення спору не може бути абстрактним або умовним, тоді як позивачем фактично заявлено вимогу про зобов'язання повернення невизначених документів.

17.10.2018 від позивача надійшла заява, як в усуненні недоліків позову, у якій позивач уточнює вимоги позову та просить суд зобов’язати ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» повернути ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» отримані на виконання умов Договору №045 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №11/02-01- КІ від 08.01.2018 документи, а саме:

- оригінал кредитного договору №11/02-01-КІ від 08.01.2018, з усіма додатковими договорами змінами та доповненнями;

- договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів;

- усіх інших документів, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (Управителем від Банку на підставі Договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника;

- документи, що пов’язані із виконанням кредитного договору.

При цьому, позивач зауважує, що передавання зазначених документів підтверджується Актом приймання-передачі до Договору №045 від 30.09.2015, копія якого залучена до позову.

Дослідивши здійснене позивачем уточнення вимог та акт приймання-передачі документів, на який посилається позивач, суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов’язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, проте Господарським процесуальним кодексом України встановлені чіткі вимоги як до змісту позовної заяви, так і до змісту рішення, яке буде винесене за результатами розгляду спору.

Зокрема, та обставина, що сторони вирішили на власний розсуд описати у акті приймання-передачі документів від 30.09.2015 перелік документів, які передаються за актом, таким чином, що описали їх загальною термінологією без зазначення детального опису та реквізитів документів, що передаються, не звільняють позивача від обов'язку згідно зі статтею 162 ГПК України сформулювати вимоги позову таким чином, щоб вони не звучали абстрактно або умовно - тобто зазначити конкретний перелік усіх документів (назви документів, їх номера, дати, інші реквізити, необхідні для ідентифікації), які позивач просить суд зобов'язати повернути.

Суд звертає увагу позивача, що саме він як особа, яка звертається за захистом порушених прав, повинен навести такий спосіб їх захисту, який дозволить поновити права у повній мірі - тобто навести чіткий, а не умовний, перелік документів, які просить зобов'язати повернути у відновлення порушених справ.

Отже, оскільки недоліки позову не усунуто, а строк для їх усунення закінчився, позовна заява підлягає поверненню заявнику згідно з ч. 6 ст. 174 ГПК України.

Керуючись ст. 174 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути заявнику. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Суддя                                                                                             Р.Б. Сташків