ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.2018 м.Харків Справа № 905/1351/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор'євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м.Сєвєродонецьк, Луганська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехника - Донагро", м.Дружківка, Донецька область

про визнання договору недійсним

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть справи:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля", м.Сєвєродонецьк, Луганська область звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехника-Донагро", м.Дружківка, Донецька область про визнання договору №167-У/03-13КУО на постачання матеріалів недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність договору №167-У/03-13КУО на постачання матеріалів вимогам цивільного законодавства України, зокрема з підстав того, що даний договір підписаний зі сторони позивача невідомою особою.

В якості правової підстави позову позивач посилається на положення ст.ст.203, 204, 207 Цивільного Кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1351/18.

Ухвалою господарського суду від 25.07.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1351/18; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22.08.18р.

Позивач разом з позовом подав до господарського суду клопотання №б/н від 17.07.18р. про витребування письмових доказів у відповідача.

Ухвалою суду від 25.07.18р. задоволено клопотання позивача №б/н від 17.07.18р. про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду від 22.08.18р. підготовче засідання відкладено на 11.09.18р.

03.09.18р. через канцелярію суду від позивача надійшли:

- заява №б/н від 30.08.18р. про продовження процесуальних строків;

- заява №б/н від 30.08.18р. про розгляд справи без участі позивача.

Ухвалою суду від 11.09.18р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 26.09.18р.

Ухвалою суду від 26.09.18р. закрито підготовче провадження у справі №905/1351/18; призначено справу до судового розгляду по суті на 23.10.2018р.

26.09.18р. відповідачем електронною поштою надіслано копії документів по справі.

Суд звертає увагу, що положеннями ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до статей 1, 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Отже, створення електронного документа завершується накладенням електронного цифрового підпису його автора та надає електронному документу статусу оригіналу.

Однак, подані відповідачем в електронній формі документи не підписані електронним цифровим підписом уповноваженої особи, тому вони не можуть вважатися оригіналом електронного документа.

Відповідач протягом підготовчого провадження по справі відзив суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судове засідання 23.10.18р. представники сторін не з'явилися; про місце, час та дату слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що представники сторін були належним чином повідомлені про місце, час та дату слухання справи, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач у тексті позовної заяви, 05.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Краснодонвугілля" (нині - Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" та далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехника - Донагро" (постачальник) укладений договір №167-У/03-13КУО.

Відповідно до пункту 1.1 договору, Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура ресурсів вказується в специфікаціях до цього договору, що є його невід'ємною частиною (специфікації) (п.2.1 договору).

Дана угода містить підписи представників сторін та печатки підприємств.

Зі змісту даного документу вбачається, що з боку відповідача його підписано директором Кисляковим Д.О. та з боку позивача - генеральним директором Ангеловським О.А.

Позивач стверджує, що договір №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р. зі сторони ПрАТ «Краснодонвугілля» підписаний нібито генеральним директором Ангеловським О.А., при цьому, підпис вищевказаної особи в різних документах відрізняється, а саме в договорі №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р., додаткових угодах №419/5 від 17.07.2015р., №889/4 від 28.12.2015р., специфікаціях №668/1/09-16 від 07.09.2016р., №741/2/10-16 від 03.10.2016р. до договору підписи виконані по різному. За висновками позивача, спірний договір підписаний невідомою особою, оскільки ПрАТ «Краснодонвугілля» не уповноважувало невідому особу на підписання цього договору, відсутнє волевиявлення останнього на укладання договору на постачання матеріалів.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Як встановлено судом, обставини щодо наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідних записів щодо керівника Товариства мають правове значення, оскільки підтверджують наявність/відсутність чи обмеження повноважень директора щодо представництва юридичної особи станом на час укладення оспорюваного договору.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22.10.2018р. особою, яка мала право вчиняти дії від імені юридичної особи - Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на момент укладення оспорюваного правочину, був її керівник Ангеловський О.А., якого і зазначено підписантом договору №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р.

Відомостей про наявність обмежень у керівника Ангеловського О.А. щодо представництва інтересів від імені Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" станом на 05.03.13р. судом не встановлено, доказів зворотного суду не надано.

Одночасно, як стверджує позивач у позовній заяві, 15.03.2017р. до адміністративної будівлі Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", яка розташована за адресою: 94400, м.Сорокине (Краснодон), вул. Комсомольська, 5, увійшли групи невідомих людей, які назвалися представниками влади так званої «Луганської народної республіки», вимагали сплачувати податки в бюджет так званої «Луганської народної республіки» або передати у їх розпорядження все майно підприємства, внаслідок чого позивачем прийнято рішення щодо залишення майна підприємства в розпорядженні представників так званої «ЛНР» та під їх контролем, наслідком чого стало фактичне припинення подальшої господарської діяльності у місті Сорокине (Краснодон). Як наслідок, позивач не мав можливості надати оригінали договору №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р. та додатків до нього, з огляду на те, що первинні документи залишились на непідконтрольній території.

При цьому, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22.10.2018р. станом на 15.03.2017р. місцезнаходженням юридичної особи Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" є: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Енергетиків, буд.54.

З розділу «Дані про реєстраційні дії» означеного витягу вбачається зміна місцезнаходження підприємства - 16.06.2015р.

Вказане свідчить, що Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" зареєстровано та здійснює діяльність у місті Сєвєродонецьк з 2015 року, а не на тимчасово окупованій території України, а тому посилання позивача на, те що всі документи знаходяться у м.Сорокине (Краснодон) та їх неможливо отримати, є недоведеними.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, доказів звернень позивача до уповноважених слідчих органів із заявою про підробку підпису або підробки печатки підприємства чи її втрату та відкриття кримінальної справи з цього приводу з винесенням судового вироку, суду не представлено.

Під час розгляду справи заяв чи клопотань про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи відповідачем не подавалося.

Таким чином, твердження позивача, що договір №167-У/03-13КУО від 05.03.2013р. підписаний невідомою особою не доведені належними та допустимими докази в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а ґрунтуються лише на припущеннях останнього.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2011р. (набуло статус остаточного 10.05.2011р.) визначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, викладену у наведеному вище рішенні, суд не приймає до уваги інші доводи позивача, оскільки вони є недоведеними належними та допустимими доказами.

Врахувавши вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73, 74, 76, 79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля", м.Сєвєродонецьк, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехника-Донагро", м.Дружківка, Донецька область про визнання договору №167-У/03-13КУО на постачання матеріалів недійсним, відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 23.10.18р.

Суддя М.О. Лейба