РІШЕННЯ

16 жовтня 2018 року Справа № 913/381/18

Провадження №34/913/381/18

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.,

при секретареві судового засідання Биковій К.А.,

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ленд, м. Голубівка Луганської області

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 10 393 079 грн. 28 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, адвокат, свідоцтво №1911 від 15.04.2015;

від відповідача представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Ленд звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат (далі ПАТ «АМК») про стягнення заборгованості за Договором №АМК-179-2016-пст від 08.02.2016 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в розмірі 10 393 079 грн. 28 коп., з яких 8 524 806 грн. 14 коп. сума основної заборгованості, 23 049 грн. 99 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, 409 594 грн. 27 коп. 3% річних, інфляційні втрати в розмірі 1 435 628 грн. 88 коп.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 09.08.2018 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою від 09.08.2018 №913/381/18 позовну заяву ТОВ Транс-Ленд залишено без руху, зобовязано протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: подати документ про доплату судового збору в установленому законом порядку та розмірі 182 грн. 00 коп.; надати відомості щодо ідентифікаційних кодів ЄДР позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.08.2018 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 18.09.2018 о 14 год. 30 хв.

10.09.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив №026-149 від 06.09.2018 на позовну заяву, за яким останній договірні відносин з позивачем підтвердив, однак проти позовну заперечує, оскільки не може підтвердити чи спростувати наявність заборгованості за Договором №АМК-179-2016-пст, тому що вся документація ПАТ «АМК» залишилась на території, непідконтрольній український владі, надає контррозрахунок позовних вимог та заявив про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Крім того, 10.09.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, доданих до позовної заяви.

17.09.2018 від позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог б/н від 14.09.2018, в якій позивач зменшив загальний розмір позовних вимог до 10 393 079 грн. 28 коп. в частині стягнення суми пені до 23 049 грн. 99 коп. Водночас у вказаній заяві позивачем збільшено розмір заявленої до стягнення суми 3% річних до 409 594 грн. 27 коп. Суд вказану заяву прийняв та розглядає справу з її урахуванням.

Ухвалою від 18.09.2018 №913/381/18 господарський суд клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналів документів, доданих до позовної заяви, задовольнив.

Ухвалою від 18.09.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив судову справу до розгляду по суті на 09.10.2018.

Представник позивача надав усні пояснення щодо суті позовних вимог. Позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

У судовому засіданні 16.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

08.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Ленд» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №АМК-179-2016-пст (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується поставити, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, визначених цим Договором, вугільну продукцію (далі продукція), якість, марка, кількість та ціна якої визначені в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до Договору та які є його невідємною частиною.

Загальна кількість продукції, яку належить поставити, одиниці виміру, асортимент, кількість, номенклатура визначаються специфікацією за згодою сторін (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Строки та умови оплати за поставлену продукцію визначаються в специфікаціях до цього Договору (п. 4.2. Договору).

Датою поставки продукції вважається дата календарного штемпеля станції відправлення, зазначена в залізничній накладній або дата іншого товарно-транспортного документа, якщо інше не передбачено в базисних умовах поставки (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання обовязків за цим Договором відповідно до чинного законодавства.

Покупець при порушенні строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (п. 8.3. Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами, що відповідає даті, визначеній в правому верхньому кутку першої сторінки Договору та діє до 31.12.2016.

27.12.2016 між сторонами Договору укладено додаткову угоду №1, якою строк дії Договору було продовжено до 31.12.2017.

17.11.2017 між ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (сторона 1), ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» (третя сторона) та ТОВ «Транс-Ленд» (сторона 2) укладено угоду №АМК-1212-2016-сгл про покладення на третю особу виконання грошових зобовязань за Договором №АМК-179-2016-усл від 08.02.2016 (далі угода).

Згідно з п. 1 угоди сторона 1 покладає на третю сторону виконання в цілому до 31.12.2016 включно грошових зобовязань сторони 1 за Договором на суму 20 000 000 грн. 00 коп., під якими розуміються зобовязання сторонни 1 перед стороною 2 зі сплати суми в розмірі 20 000 000 грн. 00 коп. за Договором, а третя особа погоджується виступити в якості безпосереднього виконавця таких грошових зобовязань.

19.01.2017 між сторонами Договору підписано специфікацію №14 до Договору, відповідно до якої постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, а саме: вугілля камяне, концентрат, марки, К фракція 0-100 мм, в загальному розмірі 3000 тон, за ціною: 2654,17 грн. за 1 тонну, без ПДВ, на загальну суму 9 555 012 грн. 00 коп. з ПДВ (а.с. 18).

Згідно п. 3 вказаної специфікації оплата продукції за цією специфікацією здійснюється покупцем протягом 5 банківських днів з моменту прибуття товару на станцію Коммунарськ Донецької залізниці, відповідно до виставлених рахунків постачальника.

31.01.2017 між сторонами підписано специфікацію №15 до Договору, відповідно до якої постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, а саме: вугілля камяне, концентрат, марки, К фракція 0-100 мм, в загальному розмірі 3000 тон, за ціною: 2654,17 грн. за 1 тонну, без ПДВ, на загальну суму 9 555 012 грн. 00 коп. з ПДВ (а.с. 18).

Згідно п. 3 вказаної специфікації оплата продукції за цією специфікацією здійснюється покупцем протягом 5 банківських днів з моменту прибуття товару на станцію Коммунарськ Донецької залізниці, відповідно до виставлених рахунків постачальника.

На виконання умов Договору ТОВ «Транс-Ленд» здійснило поставку товару відповідачу на загальну суму 9 225 523 грн. 33 коп., що підтверджується наступними документами:

- Актом №2 приймання передачі вугільної продукції від 24.01.2017 на суму 1751879 грн. 60 хв., рахунком на оплату №10 від 24.01.2017 та залізничною накладною №48005292 від 24.01.2017;

- Актом №3 приймання передачі вугільної продукції від 25.01.2017 на суму 1754363 грн. 90 хв., рахунком на оплату №11 від 25.01.2017 та залізничною накладною №48034425 від 25.01.2017;

- Актом №4 приймання передачі вугільної продукції від 26.01.2017 на суму 1761052 грн. 42 хв., рахунком на оплату №12 від 26.01.2017 та залізничною накладною №48054258 від 26.01.2017;

- Актом №5 приймання передачі вугільної продукції від 30.01.2017 на суму 1978492 грн. 63 хв., рахунком на оплату №14 від 30.01.2017 та залізничною накладною №48145239 від 24.01.2017;

- Актом №6 приймання передачі вугільної продукції від 10.02.2017 на суму 1979734 грн. 79 хв., рахунком на оплату №18 від 10.02.2017 та залізничною накладною №48381404 від 10.02.2017.

Як зазначає позивач, ПАТ ««Алчевський коксохімічний завод» зобовязання Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» з оплати поставленого товару виконав частково на суму 800 000 грн. 00 коп., що підтверджено випискою по рахунку №, 99 282 грн. 81 коп. з яких зараховано позивачем на сплату заборгованості за попередній період, що не є предметом договору, а 700 717 грн. 19 коп. зараховано в рахунок сплати заборгованості у спірний період.

Таким чином, станом на день розгляду справи розмір заборгованості відповідача становить 8 524 806 грн. 14 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки.

За приписами ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.

У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 710 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, п. 3 специфікацій №14 від 19.01.2017 та №15 від 31.01.2017 сторони погодили, що оплата продукції за специфікаціями здійснюється покупцем протягом 5 банківських днів з моменту прибуття товару на станцію Коммунарськ Донецької залізниці, відповідно до виставлених рахунків постачальника.

Таким чином, з урахуванням умов Договору та специфікацій, граничним строком оплати поставленого товару є:

- за актом приймання передачі вугільної продукції №2 від 24.01.2017 31.01.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №3 від 25.01.2017 01.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №4 від 26.01.2017 02.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №5 від 30.01.2017 06.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №6 від 10.02.2017 17.02.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, акти приймання передачі вугільної продукції №2 від 24.01.2017, №3 від 25.01.2017, №4 від 26.01.2017, №5 від 30.01.2017 та №6 від 10.02.2017 підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без застережень та зауважень.

Таким чином, позивач свої зобовязання за Договором виконав в сумі 9 225 523 грн. 33 коп., що підтверджено матеріалами справи.

Відповідач свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг виконав частково в сумі 700 717 грн. 19 коп.

За таких обставин суд приходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 8 524 806 грн. 14 коп. є законною, обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені за загальний період з 06.08.2017 по 20.07.2017 в розмірі 23 049 грн. 99 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, як вже встановлено судом, прострочення грошового зобовязання настало:

- за актом приймання передачі вугільної продукції №2 від 24.01.2017 01.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №3 від 25.01.2017 02.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №4 від 26.01.2017 03.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №5 від 30.01.2017 07.02.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №6 від 10.02.2017 18.02.2017.

Таким чином, строк нарахування пені припинився за зобовязаннями:

- за актом приймання передачі вугільної продукції №2 від 24.01.2017 01.08.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №3 від 25.01.2017 02.08.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №4 від 26.01.2017 03.08.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №5 від 30.01.2017 07.08.2017;

- за актом приймання передачі вугільної продукції №6 від 10.02.2017 18.08.2017.

Разом з тим, суд зауважує, що при розрахунку пені за зобовязанням за актом приймання передачі №6 від 10.02.2017 позивачем нараховано пеню по 20.08.2017, тобто понад встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячний термін.

Суд здійснив власний розрахунок пені за період з 06.08.2017 по 07.08.2017 на суму 1 978 492 грн. 63 коп., згідно якого належна до стягнення сума 2 710 грн. 26 коп., та за період з 06.08.2017 по 18.08.2017 на суму 1 979 734 грн. 79 коп., згідно якого належна до стягнення сума 17 627 грн. 78 коп.

Отже, вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково у розмірі 20 338 грн. 04 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм Цивільного кодексу України позивачем було нараховано 3% річних за загальний період з 01.02.2017 по 14.09.2018 в розмірі 409 594 грн. 27 коп. та інфляційні втрати за загальний період з лютого 2017 по червень 2018 в розмірі 1 435 628 грн. 88 коп.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, згідно якого належна до стягнення сума 409 919 грн. 79 коп., яка є більшою, ніж заявлено позивачем.

Отже, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню повністю у розмірі 409 594 грн. 27 коп.

Щодо заявленої позивачем суми інфляційних втрат за загальний період з лютого 2017 по червень 2018 в розмірі 1 435 628 грн. 88 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат позивача, суд встановив, що позивачем помилково включено до періоду нарахування інфляційних втрат місяці, у яких мав бути здійснений платіж

Тому суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого належна до стягнення сума інфляційних втрат становить 1 391 664 грн. 31 коп., що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів погашення заявлених до стягнення сум.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за неналежне виконання умов Договору поставки №АМК-179-2016-пст від 08.02.2016 в сумі 10 346 402 грн. 76 коп., з яких 8 524 806 грн. 14 коп. сума основної заборгованості за договором, 20 338 грн. 04 коп. пеня, 409 594 грн. 27 коп. 3% річних, 1 391 664 грн. 31 коп. - інфляційні втрати.

В решті вимог позивачу слід відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката надав суду Акт здачі прийняття виконаних робіт (надання послуг) №01/01 від 01.08.2018, наданих адвокатом у даній справі згідно договору про надання правової допомоги №01/08 від 01.08.2018.

За таких обставин, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, оскільки витрати позивача на послуги адвоката в розмірі 20000,00 грн. нормативно та документально доведені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на оплату адвокатських послуг підлягають задоволенню у вказаній сумі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до Господарського суду Луганської області з позовом позивачем за квитанціями №12 від 06.08.2018 та №42 від 15.08.2018 було сплачено до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 209 979 грн. 53 коп.

Заявою б/н від 14.09.2018 позивачем було зменшено розмір позовних вимог та заявлено до стягнення заборгованість в сумі 10 393 079 грн. 28 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір в разі зменшення розміру позовних вимог переплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, сума надмірно сплаченого судового підлягає поверненню на підставі клопотань позивача б/н від 14.09.2018, за ухвалою суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 155 196 грн. 04 коп. Решта судового збору покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ленд до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 20-А, ід. код. ЄДР 05441447) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ленд (93800, Луганська обл., м. Голубівка, вул. Орджонікідзе, 2-А, ід. код ЄДР 34749570) заборгованість в розмірі 10 346 402 грн. 76 коп., з яких 8 524 806 грн. 14 коп. - основний борг, 20 338 грн. 04 коп. пеня, 409 594 грн. 27 коп. 3% річних, 1 391 664 грн. 31 коп. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 155 196 грн. 04 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.10.2018.

Cуддя А.В. Іванов