РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018Справа № 910/8163/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Регіональна філія "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 61 316, 28 грн.

Представники:

від позивача: Угольков Є.О.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 59 103, 60 грн., з яких: збитків у розмірі 42 597, 60 грн. та збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем незабезпечено збереження майна (вагонів) позивача під час курсування шляхами сполучення, внаслідок чого, як зазначає позивач, останнім понесені збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" залишено без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству "Лізингова компанія "Укртранслізинг" строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

02.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.08.2018.

14.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" надійшла заява про уточнення позовних вимог (збільшення розміру позовних вимог), у якій представник позивача у зв'язку з допущенням технічної описки під час складання позовної заяви просить суд стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ПрАТ «Укртранслізинг» збитки у розмірі 44 810, 28 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди у загальному розмірі 16 506, 00 грн.

Також, 14.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача зазначає, що обґрунтованість залучення регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у якості третьої особи обумовлено тим, що Одеська залізниця безпосередньо виявила та засвідчила обставини, які стали підставою для звернення до суду та здійснила заходи по встановленню нових деталей на вагони.

22.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Одеська залізниця» надійшов відзив по справі у якому представник зазначає, що вагони № 95237913, 95220208, 95220406 простоювали у ремонті з 19.04.2018 до 23.04.2018 в очікуванні запасних частин, з підстав які не залежать від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 25.04.2018 зазначені вагони були відремонтовані та спільно з представниками ПрАТ «Уктранслізинг» складено акт про використання давальницької сировини, що не заперечується позивачем. З огляду на зазначене, на думку представника Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Одеська залізниця», відсутні правові підстави, для задоволення вимог позивача по цій справі.

У судовому засіданні 23.08.2018 розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме про стягнення 61 316, 28 грн., з яких: збитків у розмірі 44 810, 28 грн. та збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 заяву Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - задоволено. Залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Регіональну філію "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/8163/18 на 30 днів. Підготовче засідання відкладено на 13.09.2018.

04.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що вина відповідача полягає у незабезпеченні збереженості (схоронності) майна (вагонів) позивача. Крім того, позивач зазначає, що право на стягнення упущеної вигоди з відповідача не може бути обмежене внутрішнім статутом перевізника, оскільки таке право передбачено не законом України, а саме ст. 222 Цивільного кодексу України.

10.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позовну заяву, в якому третя особа зазначає, що позивач належними та допустимими засобами доказування не довів, що він мав реальну можливість отримання прибутку, як підставу для стягнення з залізниці упущеної вигоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/8163/18 призначено на 04.10.2018.

20.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав письмові заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг".

04.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання про залишення без розгляду документів поданих від імені відповідача та третьої особи, в якому зазначає, що подані до суду відзиви на позовну заяву та заперечення по справі, підписані неуповноваженими особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки зміст повновжень зазначений у довіреностях долучених до матеріавлів справи не надає останнім право представляти інтереси Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Крім того, позивач зазначає, що вищевказані документи були подані з пропуском процесуального строку.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання про залишення без розгляду документів поданих від імені відповідача та третьої особи.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 про відкриття провадження у справіі № 910/8163/18 судом було зобов'язано відповідача в строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідача, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство.

Крім того, згідно п. 13 резолютивної частини ухвали суду від 03.07.2018 повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, заперечення необхідно подати у строк до 21.08.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 03.07.2018 отримана відповідачем 06.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тож встановлений судом 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву сплинув 21.07.2018 (останній день для усунення недоліків).

Відповідно до ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

22.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на позовну заяву.

Крім того, 10.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позовну заяву (надісланий засобами поштового зв'язку 06.09.2018, згідно відтиску штемпеля поштового відділення на коверті).

Так, вищезазначені відзиви підписані представникамм відповідача ОСОБА_2, який діє напідставі довіреності від 31.10.2017 та ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності 31.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Частиною 4 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що при перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов'язаний ознайомитися з її установчими документами, інформацією про таку особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.

Суд зазначає, що вищевказані довіреності посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. та зареєстровані в реєстрі за №№ 1618 та 1619, при цьому нотаріусом встановлено дієздатність осіб, які підписали довіреність і перевірено їх повноваження.

Таким чином, суд зазначає, що подані до суду відзиви на позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" підписані уповноваженими на те особами, у зв'язку з чим суд відхиляє клопотання позивача в частині залишення без розгляду відзивів на позовну заяву від 20.08.2018 та від 05.09.2018.

Крім того, суд зазначає, що подання відзиву на позовну заяву є реалізацією відповідачем свого права на визнання позовних вимог або заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, суд вважає за необхідне звенути увагу позивача на положення частини 5 ст. 119 Господарсього процесуального кодексу України, відповідно до якої пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію. У зв'язку з чим суд відхиляє клопотання позивача в частині залишення без розгляду поданих відзивів відповідачем.

В той же час, суд залишає без розгляду заперечення відповідача по справі від 19.09.2018 № 14/1 оскількі останні подані до суду після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, без наведення поважних причин неподання їх у підготовчому провадженні.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснило відправлення вантажних вагонів власності Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг», а саме: №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 зі станції Есхар Південної залізниці на станцію Котляреве Одеської залізниці, що підтверджується залізничною накладною № 44498699.

Під час курсування поїзду № 2283 на трьох вагонах було виявлено розукомплектування, а саме: у вагоні № 95237913 відсутня головна частина повітророзподільника; у вагоні № 95220208 відсутні головна і магістральна частини повітророзподільника; у вагоні № 95220406 відсутня головна частина повітророзподільника, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 17.04.2018.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання комерційних актів щодо розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 позивач звертався з листами від 22.05.2018 № УТЛ-321/05/08 та № УТЛ-322/05/18 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Крім того, на адресу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" направлялись адвокатські запити №№1,2 від 22.05.2018 для отримання комерційних актів про розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406.

Листами від 01.06.2018 № Нзт-05/50, № Нзт-05/51, № ЦЦТех-10/476 відповідачем надо відповідь на вищенаведені звернення позивача, в яких зазначено, що про розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 складено акти загальної форми та у разі ухилення станції Котляреве від видачі комерційних актів позивач має право подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням збереженості його майна - вагонів під час перевезення, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім у зв'язку із заміною розукомплектованих деталей у розмірі 44 810, 28 грн та .відшкодувати збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснило відправлення вантажних вагонів власності Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг», саме: №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 зі станції Есхар Південної залізниці на станцію Котляреве Одеської залізниці, що підтверджується залізничною накладною № 44498699.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 95237913, 95220208, 95220406 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовується також самим відповідачем.

Як встановлено судом, під час курсування поїзду № 2283 на трьох вагонах було виявлено розукомплектування, а саме: у вагоні № 95237913 відсутня головна частина повітророзподільника; у вагоні № 95220208 відсутні головна і магістральна частини повітророзподільника; у вагоні № 95220406 відсутня головна частина повітророзподільника, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 17.04.2018.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених положень Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне ремонтне вагонне депо Херсон» ПАТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М та ВУ-36М, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 р. № 114-Ц, а саме: № 9165, № 2076, № 2074, № 2075, а також дефектні відомості форми ВУ-22, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 № 114-Ц.

Приватним акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг» було надано структурному підрозділу «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Херсон» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» давальницькі матеріали (повітророзподільники), необхіді для ремонту пошкоджених вагонів, та здійснено оплату за цей ремонт, що підтверджується актом виконаних робіт № 148 від 19.04.2018 на суму 3 045, 49 грн., рахунком на оплату № Х-248 від 27.04.2018 та платіжним дорученням № 00875 від 04.06.2018 на суму 3 045, 49 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, 22, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповдіача збитки в загальному розмірі 44 810, 28 грн., що складаються з:

- вартості пошкоджених деталей (повітророзподільників), в розмірі 41 272, 79 грн, що підтверджується специфікацією № 1 до договору поставки № 11/18-237 від 21.02.2018, накладною № 250 від 19.03.2018 та платіжним дорученням № 00385 від 14.03.2018;

- вартості послуг по перевезенню запчастин (послуги ТОВ «Нова пошта» за доставку на ПТО ст. Миколаїв ВПСВГ «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Херсон» ПАТ «Українська залізниця» деталей (для встановлення на вагони № №95237913, 95220208, 95220406) у розмірі 492, 00 грн., що підтверджується договором № 204075 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 02.03.2018, експерс-накладною № 1, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № НП/2-0155386 від 30.04.2018 та платіжним дорученням № 00717 від 10.05.2018.

- вартості технічного обслуговування пошкоджених вагонів, що підтверджується актом виконаних робіт № 148 від 19.04.2018 на суму 3 045, 49 грн.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

Як встановлено у п. 19 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, підставою для пред'явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під'їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

За приписами п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Суд зазначає, що факт розукомплектування під час курсування поїзду № 2283 трьох вагонів, а саме: вагону № 95237913- відсутня головна частина повітророзподільника; вагону № 95220208 відсутні головна і магістральна частини повітророзподільника та вагону № 95220406 відсутня головна частина повітророзподільника, підтверджується актом загальної форми ГУ-23 від 17.04.2018.

При цьому, суд зазначає, що з метою отримання комерційних актів щодо розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 позивач звертався з листами від 22.05.2018 № УТЛ-321/05/08 та № УТЛ-322/05/18 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Крім того, на адресу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" направлялись адвокатські запити №№1,2 від 22.05.2018 для отримання комерційних актів про розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406.

Листами від 01.06.2018 № Нзт-05/50, № Нзт-05/51, № ЦЦТех-10/476 відповідачем було надо відповідь на вищенаведені звернення позивача, в яких зазначено, що о про розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 складено акти загальної форми та у разі ухилення станції Котляреве від видачі комерційних актів позивач має право подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

При цьому, суд звертає увагу, що факт розукомплектування вагонів №№ 95237913, 95220208 та № 95220406 під час курсування залізничними шляхами не заперечується Регіональною філією «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у листах від 01.06.2018 № Нзт-05/50, № Нзт-05/51, № ЦЦТех-10/476.

Тож, розглянувши заперечення відповідача щодо відсутності доказів звернення позивача до начальника Дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця» з письмовою скаргою щодо ухилення станції Котляреве від видачі комерційних актів, суд зазначає, що відсутність доказів такого звернення не обмежує та не позбавляє суд можливості встановити обставини протиправності дій/бездіяльності відповідача у завданні збитків на підставі інших доказів у їх сукупності, враховуючи те, що у матеріалах справи наявний акт загальної форми ГУ-23 від 17.04.2018, який є підставою для пред'явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під'їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів претензій щодо відшкодування збитків.

Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 №904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт», підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Таким чином, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів №№ 95237913, 95220208, 95220406 залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв'язку з чим позивачем понесено витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей суму 44 810, 28 грн., суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, тому позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення збитків у розмірі 44 810, 28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн., суд відзначає наступне.

Як зазначає позивач, вагони №№95237913, 95220208, 95220406 під час їх розукомплектування та направлення у ремонт до депо були задіяні у транспортуванні вантажів в інтересах Товариства з обмеженою відповідлаьністю «Торговий будинок Новаагро».

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідлаьністю «Торговий будинок Новаагро» (далі - замовник) укладено договір № UTL-200201 транспортно-експедиторського обслуговування при перевезенні вантажів залізничиним транспортом, відповідно до якого замовник доручає, а експедитор зобов'язується за рахунок замовника надати транспортно-експедиторське обслуговування, пов'язане з організацією та перевезенням вантажів замовника, у вагонах-зерновозах при здійсненні організації перевезень по території України і/або на експорт.

Відповідно до п. 3.4. договору, факт надання послуг за цим договором підтверджується актом наданих послуг. Після закінчення надання послуг експедитором оформляється акт наданих послуг та звіт експедитора.

Згідно додатковтих угод від 26.03.2018 № 2, № 3, № 4 до договору № UTL-200201 транспортно-експедиторського обслуговування при перевезенні вантажів залізничиним транспортом від 20.02.2018 позивачем здійснювалося експедирування вантажів в інтресах Товариства з обмеженою відповідлаьністю «Торговий будинок Новаагро» на умовах визначених у додаткових угодах.

Тож, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював експедирування вантажів із станції Есхар Південної залізниці на станцію Котляреве Одеської залізниці та на станцію Херсон-Порт експорт Одеської залізниці, що підтверджується залізничними накладними: №№44382596, 44429330, 44438042, 44455343, 44486918, 44498699, 44541449, 44569119, 44622405, 44633949, 44643104, 44679660.

Товариством з обмеженою відповідлаьністю «Торговий будинок Новаагро» було здійснено сплату за надані послуги згідно платіжних доручень № від 14.05.2018, № від 23.04.2018 та № від 08.05.2018.

Проте, як зазначає позивач Товариство з обмеженою відповідлаьністю «Торговий будинок Новаагро» не здійснило сплату за період знаходження вагонів №№ 95237913, 95220208, 95220406 у ремонті, оскільки такі вагони були вилучені з шляху курсування, тобто фактично не використовувалися.

Тож, як зазначає позивач, незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) цілісності вагонів власності позивача, потягло за собою негативні наслідки для позивача у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн., яка розрахована позивачем наступним чином: 786, 00 грн. (вартість використання вагону на добу) х 3 (кількість вагонів) х 7 (кількість днів перебування вагонів у депо з 19.04.2018 по 25.04.2018).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Проте, суд не може дійти до беззаречного висновку, що заявлені до стягнення кошти (доходи) дійсно були б отримані позивачем в разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 16 506, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код - 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 32-Г, офіс 8, ідентифікаційний код - 30674235) 44 810 (сорок чотири тисячі вісімсот десять) грн. 28 коп. - збитків та 1 287 (одну тисячу двісті вісімдесят сім) грн. 68 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 12.10.2018.

Суддя Щербаков С.О.