ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.10.2018 Справа № 920/502/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи № 920/502/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропідприємство «Прогрес-Технологія» (вул. Білопільський шлях, 33, м. Суми, 40009, код 14006035),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Червяцової Валентини Вікторівни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1),

про стягнення 24780 грн. 11 коп. заборгованості за договором № 11001 від 01.10.2016 оренди нежитлового приміщення,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з`явився

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 24780 грн. 11 коп., з яких: 14 338 грн. 03 коп. заборгованості з орендної плати та експлуатаційних платежів, 5 794 грн. 64 коп. пені, 607 грн. 00 коп. - 3% річних, 4040 грн. 44 коп. інфляційних збитків, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 11001 від 01.10.2016 оренди нежитлового приміщення. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3614 грн. 40 коп.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 17.07.2018 провадження у справі №920/502/18 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 29.08.2018 представником позивача подано до суду заяву та документи на підтвердження понесених витрат на професійну правову (правничу) допомогу, в тому числі розрахунок вартості наданих послуг та акт приймання - передачі наданих послуг. Відповідно до надано акту приймання-передачі наданих послуг загальна сума становить 3614,40 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позовну заяву не подав. На адресу суду повернуто всі ухвали господарського суду Сумської області у справі №920/502/18, які були надіслані на адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, з відмітками на конверті: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення зокрема є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд вважає відповідача таким, що повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив:

01 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Технологія» (позивач, Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Червяцовою Валентиною Вікторівною (відповідач, Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 11001(надалі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3. Договору орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності. Приміщення, яке передається в оренду за Договором, знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 33. Загальна площа, яка орендується складає: 36,0 кв.м.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.10.2016, передав, а орендар прийняв у строкове, платне володіння та користування (оренду) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, загальною площею 36,0 кв.м.

Підпунктом 2.2. пункту 2 Договору сторони обумовили, що орендна плата підлягає сплаті кожного місяця не пізніше 15 числа поточного місяця в сумі 2000 грн. 00 коп. за місяць з ПДВ.

Згідно з підпунктом 2.5. пункту 2 Договору компенсація орендарем орендодавцю витрат на експлуатаційні послуги здійснюється згідно із рахунками, виставленими орендодавцем орендарю. Орендар повинен сплатити рахунки за експлуатаційні послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання рахунків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не належним чином виконувалися зобов'язання за договором, зокрема щодо своєчасної сплати орендної плати та оплати експлуатаційних послуг, через що станом на 06.02.2017 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 10 367 грн. 27 коп., а саме:

- орендна плата за січень 2017 р. в сумі 2000,00 грн.;

- експлуатаційні послуги за листопад 2017 в сумі 3245, 24 грн.;

- експлуатаційні послуги за грудень 2016 року в сумі 3189,64 грн.;

- експлуатаційні послуги за січень 2017 року в сумі 1934,39 грн.

З метою врегулювання спору мирним шляхом 15.02.2017 орендодавцем орендарю було надіслано лист-вимогу № 602-01 від 06.02.2017 з вимогою у семиденний термін від дня отримання листа-вимоги погасити заборгованість перед орендодавцем за договором оренди нежитлового приміщення № 11001 від 01.10.2016.

Докази виконання вимоги в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору оренди нежитлового приміщення № 11001 від 01.10.2016, якою було припинено дію вказаного Договору.

Також, пунктом 2 Додаткової угоди сторонами було зафіксовано, що на момент укладення Додаткової угоди від 07.07.2017, заборгованість орендаря перед Орендодавцем становить 16 338,03 грн.

07.07.2017 згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення відповідачем (орендарем) було повернуто позивачу (орендодавцю) нежитлове приміщення площею 36,00 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлах, 33.

Матеріали справи свідчать проте, що гарантійним листом від 07.07.2017 відповідач гарантувала виконання своїх грошових зобов'язань перед позивачем за Договором оренди нежитлового приміщення № 11001 від 01.10.2016 на суму 16338,03 грн. до 31.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що станом на 18.10.2017 гарантовані договірні зобов'язання відповідачем виконані не були. Натомість відповідач гарантійним листом від 18.10.2017 гарантувала виконання своїх грошових зобов'язань перед позивачем за договором оренди нежитлового приміщення № 11001 від 01.10.2016 на суму 16338,03 до 30.11.2017.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково погасив заборгованість, проте станом на 30.11.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14338,03 грн.

Визначення орендної плати міститься у пункті 1 статті 286 Господарського кодексу України, згідно якого орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. При цьому пункт 4 статті 286 Господарського кодексу України встановлює, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем не подано суду доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень таким вимогам, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 14 338 грн. 03 коп. заборгованості з орендної плати та експлуатаційних витрат за період з лютого 2017 по липень 2017.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які, відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, застосовуються у розмірі встановленому законом або договором.

Згідно підпунктом 6.3. п. 6 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок розміру пені за період прострочення оплати платежу, суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до поданого розрахунку, за несвоєчасну сплату орендної плати та експлуатаційних послуг відповідачеві нарахована пеня в сумі 5794 грн. 64 коп., виходячи із загального розміру заборгованості і з орендної плати і експлуатаційних витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи те, що сторони в п. 6.3. Договору погодили, що у випадку прострочення сплати орендної плати відповідач повинен сплатити штрафні санкції у вигляді пені, суд приходить до висновку про те, що позивачем неправомірно нараховано пеню також із суми заборгованості за експлуатаційні витрат, тому провівши відповідний розрахунок штрафних санкцій приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 149 грн. 84 коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань зі сплати орендних платежів із розрахунку за кожний місяць оренди в межах строку, встановленого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України за загальний період з 16.03.2017 по 16.01.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 607 грн. 00 коп. та 4040 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012, до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Судом перевірено розрахунок позовних вимог в цій частині та встановлено, що нарахування здійснено позивачем методологічно та арифметично неправильно, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Для вірного нарахування інфляційних збитків та 3% річних необхідно виходити з розміру заборгованості за кожний місяць окремо: за орендну плату та експлуатаційні витрати, беручи до уваги те, що сторони домовились про різний порядок оплати вказаних нарахувань, таким чином вірним було б нарахування 3% річних за неналежне виконання зобов'язань зі сплати орендної плати в розмірі 291 грн. 38 коп. за загальний період з 16.03.2017 по 09.07.2018 з урахуванням часткових проплат відповідача , а також 83 грн. 70 коп. - 3% річних, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання зі сплати експлуатаційних витрат за загальний період з 21.02.2018 по 09.07.2018, а разом 375 грн. 08 коп.

Крім того, інфляційні витрати також підлягають нарахуванню окремо за різні види заборгованості, а саме: 968 грн. 85 коп. інфляційних збитків за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати орендної плати за загальний період з 16.03.2017 по 09.07.2018, та 287 грн. 40 коп. - за несвоєчасну сплату експлуатаційних витрат за загальний період з 21.02.2018 по 09.07.2018, а разом 1 256 грн. 25 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 307 грн. 20 коп. витрат на професійну юридичну допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивачем подано суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.06.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001322 №10 від 29.06.2017, платіжне доручення №2247 від 05.07.2018 на суму 1 500 грн. 00 коп., №3874 від 27.08.2018 на суму 1057 грн. 21 коп.,№3875 від 27.08.2018 на суму 1 057 грн. 20 коп., розрахунок вартості наданих послуг та акт приймання-передачі наданих послуг від 29.08.2018.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Враховуючи те, що адвокат Талденко О.В. брала участь лише в 1 судовому засіданні у справі №920/502/18, суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача про покладення судових витрат в розмірі 1 507 грн. 20 коп. на правову допомогу (за участь в судовому засіданні) на відповідача, в іншій частині вимоги про стягнення з відповідача 2 249 грн. 99 коп. витрат на правову допомогу визнаються судом правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Червяцової Валентини Вікторівни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропідприємство «Прогрес-Технологія» (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 33, ) 14338 грн. 03 коп. заборгованості, 1 149 грн. 84 коп. пені, 375 грн. 08 коп. - 3% річних, 1 256 грн. 25 коп. інфляційних збитків, 1 217 грн. 19 коп. витрат на сплату судового збору, 2 249 грн. 99 коп. витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 22.10.2018 р.

Суддя О.В. Коваленко