ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2018                      Справа № 905/259/18

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Тарапата С.С., Фурсова С.М.,

при секретарі судового засідання Биковій Я.М.,

розглянувши справу № 905/259/18

за позовом: Державного підприємства «Держвуглепостач»

до відповідача: Державного підприємства «Селидіввугілля»

про стягнення 153 313 700 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Суть спору: ДП «Держвуглепостач» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з ДП «Селидіввугілля» суму боргу у розмірі 153 313 700 грн., які є попередньою оплатою вугілля, що не поставлене відповідачем згідно умов договору поставки вугілля №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. (із врахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 13.04.2018р. за вх.№8074/18).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018р. для розгляду даної справи визначено суддю Ніколаєву Л.В. Ухвалою суду від 19.02.2018р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 905/259/18, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву від 15.03.2018р. за вх.№58551/18 відповідач проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що позивачем не доведено та не підтверджено факт порушення відповідачем умов договору, не складено специфікацію або інший документ до договору, який би передбачав кількість, марку та ціну вугільної продукції, а також реквізити відвантаження вугільної продукції. При цьому, відповідач зазначає, що при наданні таких документів матиме змогу виконати умови вищевказаного договору в повному обсязі. Також, відповідач підтверджує перерахування позивачем суми, як передплати за вугілля за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., в розмірі 65 970 822грн., а передплату на суму 97 342 878грн. не визнає, оскільки такі кошти відповідно до банківських виписок не надходили.

20.03.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження до 21.05.2018р.

20.03.2016р за вх.№5912/18 господарський суд одержав відповідь позивача на відзив, у якій із позицією відповідача не погоджується, вважає, що умовами договору на покупця не покладено обов’язок надавати вказівки чи пропозиції постачальнику щодо здійснення поставок, стверджує, що отримавши суму попередньої оплати постачальник відповідно до п.3.1.1 договору зобов’язаний був поставити покупцю вугільну продукцію у строк, в асортименті, по реквізитах та з якісними характеристиками, погодженими сторонами. Зауважено, що наразі необхідність здійснення поставки вугілля в рахунок наявної у відповідача передоплати відповідно до договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. для позивача відпала та інтерес в цьому втрачено, при цьому враховуючи, що умовами договору поставки не встановлено строк повернення покупцю внесених в якості передоплати грошових коштів, то відповідач мав виконати таке грошове зобов’язання відповідно до ст.530 ЦК України в семиденний строк від дня пред’явлення позивачем вимоги №0132/06 від 24.01.2018р., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Нормативним обґрунтуванням вимог визначено ч.2 ст.693 ЦК України та зазначено про наявність права вимоги, обумовленого цією нормою матеріального права. Разом з цим, позивач посилається на відсутність правових підстав подальшого утримання коштів, перерахованих позивачем у якості передплати за договором поставки, з огляду на відмову від придбання товару шляхом надсилання листа №0132/06 від 24.01.2018р., приписи п.1 ст.651 ЦК України. Також позивач посилається на положення ст.ст. 214, 1212 ЦК України.

20.03.2018р. за вх.№5913/18 господарський суд одержав пояснення позивача щодо ціни позову та його складових сум, що підлягають стягненню; щодо попередньої оплати, здійсненої позивачем з огляду на умови п.6.3 договору у редакції додаткової угоди №3 від 01.09.2017р. до договору поставки; щодо кількості та вартості вугілля, яке має бути поставлене відповідачем на виконання умов договору поставки вугілля. У поясненнях позивач зазначає, що останній не звертався до відповідача з вимогою про поставку вугіддя за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., але звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми передплати за цим договором, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України.

18.04.2018р. за вх.№8073/18 господарський суд одержав заяву позивача про доповнення позову новими обставинами, при цьому при збереженні первісних, зокрема повідомлено про лист відповідача №1/112 від 19.03.2018р. про неможливість відвантаження вугілля в обсязі 65 810т. на суму 153 313 700грн. з причин відсутності такого обсягу вугілля відповідача. Також позивачем зазначено, що заявлена до стягнення сума складається з сум передплати в розмірі 65 970 822 грн. за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. та 97 342 878 грн. – за договором № 03-16/ЕН від 10.02.2016р.

Протокольною ухвалою від 25.04.2018р. вказана заява позивача прийнята до розгляду господарським судом.

26.04.2018р. за вх.№8761/18 господарський суд одержав заяву відповідача про визнання позовної заяви, у якій, керуючись правом наданим ч.2 ст.46 ГПК України, повністю визнає заявлені позовні вимоги у розмірі 153 313 700грн. та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовної заяви.

17.05.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про призначення справи №905/259/18 до колегіального розгляду. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Донецької області від 18.05.2018р. № 01-01/236 «Щодо створення судової колегії» призначено повторний автоматизований розподіл справи та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2018р., справа розподілена колегії суддів у складі головуючого судді Ніколаєвої Л.В., суддів Зекунова Е.В., Фурсової С.М. Ухвалою суду від 18.05.2018р. прийнято справу №905/259/18 до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Зекунов Е.В., Фурсова С.М.

У заяві вх.№13210/18 від 25.06.2018р. про визнання позову відповідач, з посиланням на приписи п.3 ч.1 ст.42, п.1 ч.2 ст.46, ч.1 ст.191 ГПК України, позов про стягнення заборгованості з ДП «Селидіввугілля» в розмірі 153 313 700грн. за договором поставки №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. визнає у повному обсязі, з зазначених підстав просить суд, з урахуванням ч.3 ст.18, ч.4 ст.191 ГПК України прийняти дану заяву до розгляду та за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову.

У заяві вх.№13431/18 від 26.06.2018р., позивач просить суд на підставі ч.1 ст.130 ГПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» вирішити питання щодо розподілу судових витрат та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, про що зазначити у відповідній ухвалі.

Ухвалою суду від 26.06.2018р. продовжено строк проведення підготовчого провадження до 16.08.2018р.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Донецької області від 01.08.2018р. № 01-01/541 «Щодо внесення змін до складу судової колегії», у зв’язку із перебуванням судді Зекунова Е.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018р., справа розподілена колегії суддів у складі головуючого судді Ніколаєвої Л.В., суддів Тарапати С.С., Фурсової С.М. Ухвалою суду від 01.08.2018р. прийнято справу №905/259/18 до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді Тарапата С.С., Фурсова С.М.

26.09.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про відмову відповідачу у прийнятті визнання позову, закрито підготовче провадження та призначено справу №905/259/18 до судового розгляду по суті на 17.10.2018р.

Учасники справи у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з’явились, при цьому про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, а тому, враховуючи клопотання позивача від 08.10.2018р. за вх. № 20518/18 та клопотання відповідача, які заявлені у відзиві на позовну заяві від 15.03.2018р. за вх.№58551/18 та заяві від 26.04.2018р. за вх.№8761/18, про розгляд справи за відсутністю представників сторін, господарський суд визнав за можливе розглянути справу по суті за їх відсутності.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 17.10.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

08.02.2017р. між ДП «Держвуглепостач» (покупець, позивач) та ДП «Селидіввугілля» (постачальник, відповідач) укладено договір поставки вугілля №07-17/ЕНЦ, відповідно до якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію (вугілля) в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі.

Відповідно до п.1.2 договору продавець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

За змістом п.2.1 договору строк (термін) поставки вугілля: по 31.12.2017р. включно.

Місце поставки вугілля: залізнична станція вантажоотримувача - визначена у додатках до договору (п.2.2 договору).

Вугілля постачається рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих на піввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2000р. з урахуванням особливостей, передбачених цим договором, та за реквізитами покупця, вказаними в додатках до договору (п.2.3 договору).

Датою виникнення зобов'язання по поставці вугілля є дата календарного штемпеля залізничної станції призначення на перевізному документі. Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання між сторонами акту приймання-передачі вугілля (п.2.7 договору).

За умовами договору постачальник зобов'язався поставити покупцеві на умовах цього договору вугілля в строк, в асортименті, по реквізитах та з якісними характеристиками, погодженими сторонами (п.3.1.1 договору); на підставі підписаних актів звіряння по кількості та якості вугілля скласти, підписати та завірити печаткою відповідні акти приймання-передачі вугілля за договором з розрахунком знижок/надбавок та остаточною його вартістю, які разом з актами звіряння надати Покупцеві (п.3.1.7 договору); якщо інше не погоджене сторонами, протягом трьох банківських днів, з дати виставлення рахунків, компенсувати покупцеві його затрати по оплаті з власного особового рахунку вартості додаткових зборів залізниці та вартості перевезення залізницею відвантаженого постачальником рядового вугілля від шахти до збагачувальної фабрики, а також вартості додаткових зборів залізниці за відвантаження Постачальником вугільного концентрату від збагачувальної фабрики (п.3.1.12 договору).

Постачальник має право вимагати від покупця належного порядку приймання вугілля (п.3.2.2 договору).

За умовами договору покупець зобов'язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату на умовах договору (п.3.3.1 договору); прийняти вугілля, поставлене на умовах цього договору, згідно з актом приймання-передачі вугілля (п.3.3.2 договору); підписати акти приймання передачі вугілля, які надійшли від постачальника разом з документами, зазначеними у п.3.1.6 та 3.1.7 договору (п.3.3.5 договору).

Покупець має право отримати вугілля в кількості, з якісними характеристиками та в терміни, передбачені умовами цього договору (п.3.4.1 договору); вимагати від постачальника належного порядку поставки вугілля (п.3.4.2 договору); за письмовим зверненням постачальника з власного особового рахунку оплатити залізниці вартість додаткових зборів залізниці та вартість перевезення відвантаженого постачальником рядового вугілля від шахти до збагачувальної фабрики, а також вартість додаткових зборів залізниці за відвантаження постачальником вугільного концентрату від збагачувальної фабрики. При цьому постачальник, надіславши письмове звернення до покупця, гарантує, що вугільний концентрат, вироблений з рядового вугілля, перевезення якого оплачується коштами покупця, буде поставлений покупцеві за цим договором (п.3.4.6 договору); контролювати поставку вугілля у строки, встановлені цим договором (п.3.4.7 договору); достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань постачальником, повідомивши його про це за 30 календарних днів (п.3.4.9 договору).

Кількість вугілля по поставках в додатках до договору зазначається на підставі обсягів закупівлі, погоджених покупцеві енергогенеруючими компаніями/кінцевими споживачами у відповідних періодах поставки (п.4.3 договору).

Фактична кількість та якість вугілля, яке надійшло від постачальника та прийняте покупцем на умовах цього договору, відображається в актах звіряння вугілля по кількості і якості та актах приймання-передачі вугілля (п.5.6 договору).

Базова ціна вугілля визначається у додатках до цього договору (п.6.1 договору).

Умовами п.6.3 договору передбачено, що покупець оплачує постачальнику вартість вугілля на умовах 90% попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Залишкові 10% вартості вугілля оплачується протягом трьох банківських днів з дати підписання актів приймання-передачі вугілля та надання постачальником документів, вказаних в п.3.1.6 та п.3.1.7 договору.

За письмовим повідомленням покупця, затрати понесені ним відповідно до п.3.4.6 договору зараховуються постачальником як попередня оплата за договором. Також, у передбачених чинним законодавством випадках, на суму затрат покупця сторони можуть провести зарахування зустрічних однорідних вимог. У таких випадках постачальник звільняється від виконання обов'язку за п.3.1.12 договору (п.6.3.1 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2017р. (п.9.1 договору).

Договором визначено, що невід’ємною його частиною є додатки та додаткові угоди, які будуть укладені в майбутньому (п.10.1 договору).

Як свідчать матеріали справи сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору, зокрема, додаткова угода №3 від 01.09.2017р., якою погоджено змінити п.6.3 та п.6.3.1 договору та визначити їх у наступному: «п.6.3 Покупець оплачує постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля та надання постачальником документів вказаних в п.3.1.6 та п.3.1.7 договору. Покупець має право здійснити попередню оплату до моменту підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля в розмірі 90% вартості вугілля, яке надійшло на залізничну станцію призначення, що підтверджується календарним штемпелем прибуття вантажу на станцію призначення в паперовій залізничній накладній чи відображенням дати прибуття вантажу в електронній накладній»; «п.6.3.1 За письмовим повідомленням покупця, затрати понесені ним відповідно до п.3.4.6 договору зараховуються постачальником як попередня оплата за договором. Також, у передбачених чинним законодавством випадках, на суму затрат покупця сторони можуть провести зарахування зустрічних однорідних вимог. У таких випадках постачальник звільняється від виконання обов’язку за п.3.1.12 Договору».

Додатковою угодою №4 від 14.12.2017р. до договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. змінено п.2.1 договору та викладено у такій редакції: «Строк (термін) поставки вугілля: по 31.12.2018р. включно», п.9.1 договору викладено у такій редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2018р. включно».

Також судом встановлено, що між сторонами у справі укладений аналогічний за змістом договір поставки вугілля №03-16/ЕН від 10.02.2016р.

Згідно доданої до матеріалів справи виписки ПАТ АБ «Укргазбанк» по особовому рахунку позивача за 14.02.2017р. останнім сплачено відповідачу попередню оплату за вугілля згідно договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. у розмірі 65 970 822грн.

Одночасно позивач посилається на здійснення попередньої оплати у розмірі 97 342 878грн. за договором №03-16/ЕН від 10.02.2016р., на підтвердження чого надано лист ПАТ АБ «Укргазбанк» №15932/1830/2018 від 05.02.2018р. із додатком №1 «Реєстр платежів на користь ВП «Вуглезбут» ДП «Селидіввугілля» за період 10.02.2016р.-31.12.2017р.», реєстр платежів АТ «Ощадбанк» від 30.01.2018р.

При цьому, позивач також посилається на те, що попередня оплата у розмірі 97 342 878грн. за договором №03-16/ЕН від 10.02.2016р. перенесена до заборгованості по договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., про що свідчить графік погашення заборгованості ДП «Селидіввугілля» перед ДП «Держвуглепостач» та акт звіряння взаємних розрахунків за грудень 2017р. за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.

Отже, загальна сума здійсненої попередньої оплати за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., на момент звернення позивача до суду з даним позовом, складала 163 313 700грн.

Оскільки товар на вказану суму за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. відповідачем не поставлено, позивач, керуючись ст.193 ГК України, ч.2 ст.693 та ст.530 ЦК України, звернувся до відповідача із листом №0132/06 від 24.01.2018р., у якому просив у семиденний термін з дня отримання цього листа повернути суму попередньої оплати.

Дана вимога відповідачем не виконана, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 163 313 700 грн., який є попередньою оплатою вугілля, що не поставлене відповідачем згідно умов договору поставки вугілля №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.

В подальшому, відповідно до листів позивача № 0196/02 від 31.01.2018р. та №0342/02 від 27.02.2018р. щодо врахування графіка погашення попередньої оплати, адресованих відповідачу, сума попередньої оплати зменшена на 10 000 000грн., внаслідок чого її залишок склав 153 313 700грн.

В свою чергу, позивач зменшив розмір позовних вимог, про що надав до суду відповідну заяву за вх. № 8074/18 від 18.04.2018р., згідно з якою просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 153 313 700 грн., який є попередньою оплатою вугілля, що не поставлене відповідачем згідно умов договору поставки вугілля №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.

Під час розгляду, позивач посилався на відсутність необхідності у поставці вугілля через невиконання договірних зобов’язань відповідачем та відмову від придбання товару, про що свідчить лист - вимога №0132/06 від 24.01.2018р.

Додатково позивач посилається на повідомлення відповідача у листі №1/112 від 19.03.2018р. про неможливість відвантаження вугілля в обсязі 65 810т на суму отриманої попередньої оплати в розмірі 153 313 700грн. з причин відсутності такого обсягу вугілля у відповідача.

Позивач наполягає на порушенні відповідачем п.3.1.1 договору, ст.193 ЦК України, та на тому, що непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк, надає позивачу право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати згідно до ч.2 ст.693 ЦК України.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

За приписами ст. 7 ГПК України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Одночасно, за приписами ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов, зокрема, договору.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі укладений договір поставки вугілля № 07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., згідно з яким відповідач зобов’язався поставити відповідачу вугілля, а відповідач – прийняти його та оплатити. При цьому, договором передбачено право відповідача здійснити попередню оплату вугілля у розмірі 90% вартості вугілля, яке надійшло на залізничну станцію призначення. Також судом встановлено, що між сторонами у справі укладений аналогічний за змістом договір поставки вугілля №03-16/ЕН від 10.02.2016р.

Як посилається позивач, загальна сума здійсненої позивачем попередньої оплати складає 163 313 700 грн., з яких: 65 970 822грн. – попередня оплата за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. та 97 342 878 грн. - попередня оплата за договором №03-16/ЕН від 10.02.2016р., що перенесена у рахунок заборгованості за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. на підставі графіка погашення до заборгованості за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. В подальшому, сума здійсненої позивачем попередньої оплати зменшена на 10 000 000 грн. та склала 153 313 700 грн.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, графік погашення заборгованості ДП «Селидіввугілля» перед ДП «Держвуглепостач» станом на 01.08.2017р., на який посилається позивач в якості підтвердження перенесення попередньої оплати за договором №03-16/ЕН від 10.02.2016р. до заборгованості по договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., не є належним та допустимим доказом перенесення попередньої оплати з одного договору на інший. Така господарська операція передбачає оформлення відповідної письмової угоди між сторонами. Проте, у матеріалах справи відсутня така укладена між сторонами письмова угода. До того ж, вказаний графік взагалі не містить визначень щодо підстав його складання та у межах яких саме договірних відносин врегульовує погашення заборгованості.

Акт звіряння розрахунків за грудень 2017р. за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. також не прийнятий господарським судом до уваги в якості підтвердження перенесення попередньої оплати за договором №03-16/ЕН від 10.02.2016р. до заборгованості по договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., оскільки з нього не вбачається жодної інформації щодо договору, за яким здійснено таке перенесення. Крім того, цей акт підписаний відповідачем з зауваженням про наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 131 941 622,60 грн., а не 163 313 700 грн.

Враховуючи наведене, підстави вважати доведеною наявність невикористаної попередньої оплати в розмірі 153 313 700 грн. (із врахуванням зменшення на 10 000 000 грн.) за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. відсутні.

Водночас, згідно із ст.631 ЦК України, ст.180 ГК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Тобто, строк дії договору обумовлює строк існування між сторонами певних зобов'язань.

Відповідно до ст.255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як зазначалось вище, відповідно до додаткової угоди №4 від 14.12.2017р. до договору №07-17/ЕНЦ від 14.12.2017р. змінено п.2.1 договору та викладено його у такій редакції: «Строк (термін) поставки вугілля: по 31.12.2018р. включно.»; змінено п.9.1 договору та викладено його у такій редакції: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2018р. включно.».

Таким чином, приймаючи до уваги зазначене та положення п.9.1 договору, останнім днем строку дії договору щодо постачання вугільної продукції, як і кінцевим строком поставки вугілля, є 31.12.2018р.

Дані умови договору є незмінними по теперішній час.

При цьому, листом №0369/06 від 28.02.2018р. позивач направив на адресу відповідача додаток №03/18-1 від 28.02.2018р. до договору поставки вугілля №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. про поставку 65 810 т вугілля на суму 153 008 250грн. без ПДВ протягом березня-травня 2018р. (відвантаження протягом березня-квітня 2018р.)

Між тим, листом № 1/112 від 19.03.2018р. відповідач повернув додаток №03/18-1 від 28.02.2018р. до договору поставки вугілля №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. непідписаним та повідомив про відсутність можливості відвантажити 65 810т вугілля на суму отриманої попередньої оплати 153 313 700 грн. за договором поставки №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. протягом березня-квітня 2018р.

Слід зауважити на тому, що мова у цьому листі відповідача йде лише про неможливість постачання вугілля у потрібній кількості протягом березня-квітня 2018р., а тому не може бути розцінено як підтвердження відповідачем неможливості постачання вугілля взагалі за договором.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дана норма закону вказує на те, що виконання обов'язку зобов'язаною стороною відбувається на умовах договору та в межах строку його дії.

Статтею 662 ЦК України передбачений обов'язок продавця щодо передачі покупцю товару, визначеного договором, у строк, відповідно до ст.663 ЦК України, встановлений укладеним правочином, разом з тим, відповідно до приписів приведених норм чинного законодавства України, у межах строку дії договору.

Стаття 693 ЦК України «Попередня оплата товару» визначає передумови виникнення такого обов'язку як попередня оплата та строк його виконання, а також підстави, за яких можлива вимога її повернення та правові наслідки невиконання цього.

Так, ч.2 ст.693 ЦК України встановлює право вимоги покупця передати оплачений товар або повернути суму попередньої оплати, у разі, якщо такий товар йому не поставлено в строк.

Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми передоплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, з наведеної норми матеріального права не вбачається пов'язаність виникнення права вимоги лише з порушенням зобов'язання з поставки товару у строк за винних дій продавця.

Беручи до уваги встановлені правовідносин, строк передачі товару, у спірному випадку, є таким, що існує по 31.12.2018р. включно.

Аналіз приведених положень чинного законодавства, у контексті спірних правовідносин, має наслідком визначити застосування ч.2ст.693 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи ч.4 ст.653 ЦК України, як правову підставу повернення суми невикористаної попередньої оплати у зв'язку з фактичним її невикористанням у строки визначені договором, тобто відсутність потреби у виконанні цього обов'язку у майбутньому, з огляду на певні обставини, внаслідок яких припинились зобов'язання постачальника перед покупцем з поставки вугілля за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.

Однак, доказів припинення або розірвання договору №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. не надано.

Договором передбачено можливість його дострокового розірвання у разі невиконання зобов’язань постачальником, повідомивши його про це за 30 календарних днів (п.3.4.9 договору).

Стаття 188 ГК України встановлює такий порядок та визначає, сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Доказів звернення позивача із зазначеною пропозицією суду не надано.

Таким чином, вимога про повернення попередньої оплати є передчасною, не зумовлена настанням обставин, за яких є право на таку вимогу у розумінні приписів ст.693 ЦК України, а саме не передання товару у строк.

Підстав для застосування ст.1212 ЦК України, судом, з огляду на вищевикладене, не встановлено.

Інші докази не спростовують викладених висновків суду та не визначають наявність тих обставин, на які посилається позивач у справі.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.4 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи факт наявності договірних відносин між сторонами та те, що строк поставки не сплинув, суд дійшов висновку про відсутність у останнього права вимагати від відповідача повернення перерахованої попередньої оплати.

На підставі викладеного, заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 153 313 700 грн. за договором №07-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. є безпідставними та необґрунтованими, а отже і такими, що задоволенню не підлягають.

Саме за таких обставин господарський суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення рішення у порядку ч.4 ст.191 ГПК України, із застосуванням наслідків розподілу судових витрат у відповідності до приписів ч.1 ст.130 ГПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». При цьому, такі мотиви безпосередньо стосуються вирішення спору по суті, а тому підлягають викладенню у рішенні суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Державному підприємству «Держвуглепостач» у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 17.10.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя С.С. Тарапата

Суддя С.М. Фурсова