ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018м. ДніпроСправа № 904/1710/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат", м. Рубіжне Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армаліт", м. Дніпро

про стягнення 624 170,51 грн

у присутності представників:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 09/536 від 15.01.2018,

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 18.05.2018.

СУТЬ СПОРУ:

23.04.2018 Публічне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армаліт" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення 411873,36 грн основного боргу, 48361,23 грн. втрат від інфляції, 109140,21 грн відсотків за користування коштами та 54795,71 грн пені, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання умов договору № 98, укладеного між сторонами 03.02.2015.

Слід зазначити, що заявлена сума боргу до стягнення у прохальній частині позову складає 624 170,51 грн, в той час як у вступній частині позовної заяви ціна позову зазначена у сумі 624 170,50 грн.

Ухвалою від 24.04.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначеними Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) з призначенням підготовчого засідання на 22.05.2018.

Відповідач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та сам відзив, у якому проти позову заперечує, зазначивши про припинення її договору, на який посилається позивач, як на підставу позову, відсутність з його сторони замовлення на поставку продукції, необґрунтованість заявленої заборгованості та взагалі її відсутність, а також пропуск строків позовної давності щодо пені. З огляду на що просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд поновив пропущений строк для подачі відзиву та прийняв останній до розгляду.

05.06.2018 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій наданий розширений розрахунок заборгованості. Крім того, позивач зазначив, що 26.04.2018, тобто вже після того як позивач звернувся до суду, останнім змінено організаційно-правову форму товариства, а саме з публічного на приватне.

З огляду на що суд приходить до висновку, що належним викладенням найменування позивача в процесуальних документах є Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат".

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні 06.06.2018 оголошено перерву до 26.06.2018.

23.06.2018 відповідач подав відзив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у якому підтримав раніше поданий відзив, проти позову заперечив, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, через що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість його представника в іншому судовому процесі.

Ухвалою від 26.06.2018 у засіданні оголошено перерву до 12.07.2018. Ухвалою від 04.07.2018 розгляд справи призначений у підготовчому засіданні на 12.07.2018 перенесено на 16.07.2018 через відрядження 12.07.2018 судді Воронько В.Д.

12.07.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у якій не погодився з доводами відповідача та повністю підтримав свої позовні вимоги.

16.07.2018 відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій заявив вимоги про стягнення з позивача заборгованості у загальній сумі 465362,45 грн, яка складається з: основного боргу у сумі 300712,02 грн, інфляційних нарахувань у сумі 39235,26 грн, відсотків річних у сумі 117922,02 грн та пені у сумі 113623,15 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання позивачем - ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" умов договору № 642, укладеного між сторонами 10.10.2016.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні 16.07.2018 було оголошено перерву до 19.07.2018.

У судовому засіданні відповідач подав оригінал платіжного доручення про сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою від 19.07.2018 суд повернув зустрічну позовну заяву відповідачу у порядку ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Ухвалою від 19.07.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018.

31.07.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Армаліт" до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви від 19.07.2018.

З огляду на що суд ухвалою від 01.08.2018 зупинив провадження у справі до розгляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Армаліт" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 про повернення зустрічної позовної заяви та до повернення матеріалів справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 - без змін.

Ухвалою від 27.09.2018 провадження у справі на стадії розгляду справи по суті поновлено.

16.10.2018 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодився з доводами позивача, зазначивши, що зобов'язання за умовами договору № 98 від 03.02.2015 по сплаті вартості товару поставленого за видатковими накладним №12173-16 від 18.09.2016, № 16401-16 від 28.11.2016, № 17399-16 від 15.12.2016 є припиненим через зазначення цих накладних у протоколі узгодження заборгованості по платежам та погашення шляхом взаємозаліку. Той факт, що протоколи містять відомості про заборгованість ніяк не можуть заперечувати припинення первинного зобов'язання, оскільки протоколи призводять до нового загального обов'язку із сплати наведених в них коштів. На думку відповідача, укладення протоколу узгодження заборгованості по платежам та погашення шляхом взаємозаліку від 20.12.2016 призводить до зміни порядку виконання зобов'язань та за положенням ч. 4 ст. 604 ЦК України відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат.

На підставі ст. 216 ГПК України у судових засіданнях оголошувались перерви: з 16.10.2018 до 17.10.2018, а також 17.10.2018 мала місце перерва протягом дня.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (далі - позивач, продавець), правонаступником якого з 26.04.2018 є Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армаліт" (далі - відповідач, покупець) був укладений договір № 98 (далі - договір) щодо поставки покупцем продукції на підставі замовлення покупця.

Строк дії цього договору, встановлений сторонами по 31.05.2016 та зазначений у п. 8.1 останнього, неодноразово проводжувався додатковими угодами: № 1 від 30.05.2016 та № 2 від 30.12.2015 та погоджений по 31.03.2017.

Поставка продукції здійснюється окремими партіями. Асортимент, кількість та строки поставки кожної партії узгоджуються сторонами шляхом оформлення замовлень на поставку у відповідності з умовами цього договору. Під партією розуміється об'єм продукції, що відвантажується у один транспортний засіб (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.5. договору оплата за поставлену продукцію проводиться покупцем банківським переводом на розрахунковий рахунок протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати відвантаження продукції зі складу продавця.

Ціна на товар зазначається у специфікаціях: № 1 від 03.02.2015, № 3 від 27.04.2015, № 5 від 03.07.2015, № 6 від 03.08.2015, №7 від 23.09.2015, № 8 від 23.11.2015, № 9 від 08.04.2016, № 10 від 26.05.2016, № 11 від 07.06.2016, № 12 від 21.06.2016, № 13 від 30.06.2016, № 14 від 21.07.2016, № 15 від 31.08.2016, № 16 від 09.09.2016, № 17 від 30.09.2015, № 18 від 21.11.2016, № 19 від 30.11.2016 та № 20 від 30.12.2016.

Разом з тим, п. 2.2.1 договору визначено, що ціна продукції не включає вартість виготовлення кліше та штанцформ. Вартість виготовлення кліше та штанцформ зазначається в рахунку окремим рядком, і сплачується покупцем додатково на підставі виставленого продавцем рахунку, але відповідно до п. 2.2.2. договору до здійснення наступної поставки.

Згідно з п. 3.1 договору, при дотриманні покупцем умов оплати, передбачених п. 2.5 договору, а також умов надання замовлення, передбачених п. 1.3 договору, продавець здійснює поставку продукції на умовах СРТ м. Дніпропетровськ (в редакції Інкотермс 2010 року), протягом 14 календарних днів з дати надходження замовлення.

На виконання умов договору позивач на підставі поданих відповідачем по електронній пошті заявок передавав останньому у власність продукцію за видатковими накладними (ВН) та товарно-транспортними накладними (ТТН):

1) №1810-15 від 21.02.2015 на суму 18711,00 грн;

2) № 4106 від 02.04.2015 на суму 131146,00 грн;

3) № 5361-15 від 30.04.2015 на суму 131736,72 грн;

4) № 6769-15 від 03.06.2015 на суму 130599,60 грн;

5) № 8143-15 від 29.06.2015 на суму 131196,00 грн;

6) № 8868-15 від 12.07.2015 на суму 119386,56 грн;

7) № 10384-15 від 10.08.2015 на суму 131196,00 грн;

8) № 12917-15 від 01.10.2017 на суму 131196,00 грн;

9) № 15707-15 від 28.11.2015 на суму 131196,00 грн;

10) № 16673-15 від 24.02.2015 на суму 131196,00 грн;

11) № 4146-16 від 21.04.2016 на суму 127860,00 грн;

12) № 4731-16 від 05.05.2016 на суму 127860,00 грн;

13) № 5649-16 від 20.05.2016 на суму 17280,00 грн;

14) № 6541-16 від 05.06.2016 на суму 19839,60 грн;

15) № 6878-16 від 15.06.2016 на суму 127860,00 грн;

16) № 7617-16 від 25.06.2016 на суму 20908,80 грн;

17) № 8075-16 від 10.07.2016 на суму 127860,00 грн;

18) № 9177-16 від 29.07.2016 на суму 127860,00 грн;

19) № 9632-16 від 02.08.2016 на суму 12240,00 грн;

20) № 10702-16 від 27.08.2016 на суму 127860,00 грн;

21) № 12175-16 від 15.09.2016 на суму 2100,00 грн;

22) № 12173-16 від 18.09.2016 на суму 127860,00 грн;

23) № 13839-16 від 21.10.2016 на суму 127860,00 грн;

24) № 16401-16 від 28.11.2016 на суму 2160,00 грн;

25) № 17399-16 від 15.12.2016 на суму 112800,00 грн;

26) № 17400-16 від 24.12.2016 на суму 127719,00 грн;

27) № 1604-17 від 14.02.2017 на суму 127860,00 грн.

Всього поставлено продукції на загальну суму 2653397,28 грн, а також виконано роботи (надано послуги) з виготовлення кліше по акту № 17722-16 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.12.2016 на суму 3446,40 грн. Загальна вартість продукції та послуг по договору складає 2656843,68 грн, що підтверджується відмітками відповідача у зазначених ТТН.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач оплатив поставку продукції та послуг з виготовлення кліше лише частково, що підтверджується довідкою позивача про взаєморозрахунки з відповідачем за період з 02.02.2015 по 31.05.2018, банківською довідкою про рух грошових коштів за період 08.07.2018 - 20.05.2018, протоколами узгодження заборгованості по платежам та погашенням шляхом взаємозаліку від 23.03.2015, 06.04.2015, 18.06.2015, 23.06.2016, 28.07.2016, 01.10.2016, 22.11.2016 та 20.12.2016 та розрахунком ціни позову. В результаті чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму 411873,36 грн за несплаченими накладними №№: 12173-16, 16401-16, 17399-16, 17400-16 та 1604-17, а також за актом № 17722-16 здачі-прийняття робіт (надання послуг), що також підтверджується підписаними сторонами актами звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2016 та 31.03.2017.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач позовні вимоги не визнав та заявив про пропуск строку позовної давності щодо нарахування пені.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки відповідачу продукції за договором підтверджений матеріалами справи та останнім не оспорений.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач порушив строки, обумовлені договором, щодо оплати поставленої продукції.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що сторони з метою врегулювання взаємних заборгованостей склали протоколи узгодження заборгованості по платежам та погашенням шляхом взаємозаліку від 23.03.2015, 06.04.2015, 18.06.2015, 23.06.2016, 28.07.2016, 01.10.2016, 22.11.2016 та 20.12.2016, якими лише частково покрили заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 98 від 03.02.2015.

Відповідно до приписів ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Матеріалами справи підтверджено, що з урахуванням взаємозаліку наявна заборгованість відповідача перед позивачем складається з п'яти неоплачених товарно-транспортних накладних та акту здачі-прийняття робіт, що у загальній сумі становить 411873,36 грн, з яких:

- за ТТН № 12173-16 частково не погашена заборгованість на суму 37887,96 грн;

- за ТТН № 16401-16 борг складає 2160,00 грн;

- за ТТН № 17399-16 борг складає 112800,00 грн;

- за ТТН № 17400-16 борг складає 127719,00 грн;

- за ТТН № 1604-17 борг складає 127860,00 грн;

- за актом дачі-прийняття робіт № 17722-16 борг складає 3446,40 грн - тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Видаткові накладні та акт містять підписи працівників відповідача про отримання товару та послуг, скріплені печатками відповідача, відповідач не надав доказів незгоди з асортиментом товару, повернення його в порядку ст. 666 ЦК України, тому слід визнати, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, але відповідач не в повному обсязі оплатив отриманий товар.

Доказів оплати товару за тими накладними, які позивач вказав в позові як неоплачені, відповідач не надав.

Погашення частини заборгованості за товар за накладною № 12173-16 від 18.09.2016 шляхом проведення сторонами взаємозаліку зобов'язань ніяким чином не впливає на порядок та строки погашення решти боргу за цією накладною.

З огляду на що суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов'язань, а отже вимога позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у сумі 411873,36 грн підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ЦК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем умов оплати, передбачених п. 2.5 цього договору, він зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також на вимогу продавця індекс інфляції та 5 % річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за загальний період з 31.03.2017 по 31.05.2018 пеню у сумі 59888,77 грн, інфляційні втрати у сумі 83863,09 грн та 5% річних у сумі 29319,18 грн.

Перевіривши нарахування пені за кожною накладною окремо, судом встановлено про вихід позивача за межі строку позовної давності щодо її нарахування.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права щодо стягнення неустойки (штрафа, пені) визначається п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та складає 1 рік.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду 23.04.2018, що підтверджується штемпелем господарського суду на першій сторінці позовної заяви, тобто вже після спливу річного строку спеціальної позовної давності. Окрім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована позивачем не вірно та перевищує встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячний строк її можливого нарахування.

Тож суд, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо пені, здійснив власний розрахунок останньої за кожною накладною окремо, за яким:

- період нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за ТТН № 12173-16 та № 16401-16 виходить за межі позовної давності, а тому останні виключені судом із розрахунку;

- за ТТН № 17399-16 належний період нарахування пені складає з 23.04.2017 по 29.06.2017, за який до стягнення підлягає 5275,33 грн;

- за ТТН № 17400-16 пеня за період з 23.04.2017 по 06.07.2017 до стягнення підлягає у сумі 6672,88 грн;

- за ТТН № 1604-17 пеня за період з 23.04.2017 по 27.08.2017 до стягнення підлягає у сумі 11146,60 грн;

- за актом № 17722-16 пеня за період з 23.04.2017 по 05.07.2017 до стягнення підлягає у сумі 175,34 грн, - що загалом становить 23346,02 грн.

Стосовно ж інфляційних нарахувань, то суд зауважує, що перевіривши здійснений позивачем розрахунок, було виявлено арифметичні помилки, які полягають у невірно визначених сумах інфляційних втрат за кожною накладною та актом окремо. Тож за розрахунком суду належною сумою інфляційних нарахувань, яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, є 72063,37 грн.

Перевіривши розрахунок 5% річних, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та вірність, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача у заявленій позивачем сумі.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо своєчасної оплати отриманої продукції, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 411873,36 грн основної заборгованості, 29319,18 грн 5% річних, 72063,37 грн інфляційних втрат та 23346,02 грн пені; в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 8049,03 грн.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 180, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армаліт" (49018, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 31576697) на користь Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (93006, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, буд. 67; ідентифікаційний код 01882551) 411873,36 грн основної заборгованості, 29319,18 грн 5% річних, 72063,37 грн інфляційних втрат, 23346,02 грн пені та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8049,03 грн, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2018.

Суддя ОСОБА_3