Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2018 р.                     м. Рівне                              Справа № 918/570/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. ,

розглянувши матеріали позовної заяви від 23.08.2018 року №001-06/7879

у справі за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача: Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 845 707, 55 грн.

Секретар судового засідання: Лиманський А.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення 807 373, 61 грн. основної заборгованості за поставлену по договору № 3 від 01.10.2002 року теплову енергію, 35 290, 96 грн. пені, 3 042, 98 грн. 3 % річних та 0, 00 грн. інфляційних втрат.

До винесення рішення зі спору від позивача надійшла заява № 001-06/9176 від 21.09.2018 року, у якій останній просить збільшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача (у зв'язку зі збільшенням строку прострочення сплати боргу) 1 192 757, 63 грн. основного боргу, 73 285, 73 грн. пені, 6 246, 45 грн. 3 % річних та 0, 00 грн. інфляційних втрат.

Заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст.ст. 46 170 ГПК України, відтак прийнята судом до розгляду.

21.09.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив №835 від 19.09.2018 року на позовну заяву, яким відповідач визнає основний борг та просить зменшити розмір неустойки.

В судове засідання 17 жовтня 2018 року представники позивача та відповідача не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали. Однак, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Між Кузнецовським міським комунальним підприємством та ДП НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" 01.10.2002 року було укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно з розділом 1 даного договору ВП "Рівненська АЕС" брала на себе зобов'язання постачати для потреб відповідача теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість поставленої йому теплової енергії за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором.

Згідно пунктів 10.1, 10.4 договору, останній набуває чинності з 01.10.2002 року та діє до 01.10.2003 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що розрахунок за теплову енергію, яка відпускається споживачеві, проводиться на основі рахунків шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ВП "Рівненська АЕС" щомісячно до 25-го числа наступного за розрахунковим.

Пункт 7.2.2 договору передбачає, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору №3 позивач здійснив постачання теплової енергії в гарячій воді за період з травня по липень 2018 року на загальну суму 1 192 757 грн. 63 коп.

Для оплати відповідачем спожитої теплової енергії в гарячій воді позивачем було виставлено рахунки: №СП000649-тв від 31.05.2018 року на суму 88 975 грн. 45 коп.; №СП000650-тв від 31.05.2018 року на суму 337 747 грн. 09 коп.; №СП000737-тв від 30.06.2018 року на суму 337 373 грн. 75 коп.; №СП000776-тв від 30.06.2018 року на суму 43 277 грн. 32 коп.; №СП000899-тв від 31.07.2018 року на суму 329 036 грн. 48 коп.; №СП000898-тв від 31.07.2018 року на суму 56 347 грн. 54 коп.

Відповідач в свою чергу не здійснив оплату вчасно та у повному обсязі, внаслідок чого за останнім за період травень - липень 2018 року утворилася заборгованість, яка становить 1 192 757, 63 грн. Зазначена обставина підтверджується розрахунком розміру заборгованості, який визнаний судом правильним.

Керуючись п.7.2.2 договору, з огляду на прострочення виконання відповідачем зобов'язання, позивач нарахував 73 285, 73 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за період 25.06.2018 р. - 25.09.2018 р.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 0,00 грн. інфляційних втрат та 6 246, 45 грн. - три відсотки річних за період 25.06.2018 р. - 25.09.2018 р.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 3 від 01.10.2002 року в сумі 1 192 757, 63 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 192 757 грн. 63 коп. - основного боргу, 0 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 6 246 грн. 45 коп. - 3% річних підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі та Договорі, тому підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 73 285 грн. 73 коп. пені суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг стягується за період травень-липень 2018 р., вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 73 285 грн. 73 коп. пені. Також нараховано передбачені ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних. Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Враховуючи майновий стан відповідача та з огляду на короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 50% від заявленої суми 73 285 грн. 73 коп., та стягнути її в сумі 36 642 грн. 86 коп.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 36 642 грн. 86 коп. слід відмовити.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 192 757, 63 грн. основного боргу, 36 642, 86 грн. пені, 6 246, 45 грн. 3 % річних. У решті вимог - у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки інфляційні втрати за заявлений позивачем період нарахування дорівнюють нулю, тому суд не вбачає доцільним зазначати про їх стягнення у резолютивній частині даного рішення.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в сумі 19 084 грн. 35 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, місто Вараш, майдан Незалежності, 2, ідентифікаційний код: 30536302) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код: 24584661) в особі його відокремленого підрозділу – "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ідентифікаційний код: 05425046) - 1 192 757 (один мільйон сто дев'яносто дві тисячі сімсот п'ятдесят сім) грн. 63 коп. основної заборгованості, 36 642 (тридцять шість тисяч шістсот сорок дві) грн. 86 коп. пені, 6 246 (шість тисяч двісті сорок шість) грн. 45 коп. 3% річних та 19 084 (дев'ятнадцять тисяч вісімдесят чотири) грн. 35 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 36 642,86 грн. пені позивачу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" жовтня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.