ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.10.2018 Справа № 917/1644/17

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" (вх. № 6261 від 02.07.2018 року) про відстрочку виконання судового рішення по справі № 917/1644/17

за позовом фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт", Полтавська область, м.Гадяч, вул.Героїв Майдану, 82, оф.3, ідент. код 30058730

про стягнення 461819,74 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники :

від позивача : не з'явився;

від відповідача (заявника) : Деркач І.В., дов. від 21.11.2017 року

Обставини справи: товариство з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" звернулось до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року по справі № 917/1644/17 за позовом фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни до товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" про стягнення 461819,74 грн.

Суд ухвалою від 12.07.2018 року прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" до розгляду та призначив її розгляд в судовому засіданні на 23.07.2017 року.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року розгляд заяви ТОВ "Агропродекспорт" зупинено в зв"язку з направленням матеріалів справи № 917/1644/17, в межах якої подано заяву про відстрочку виконання рішення суду, до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Приймаючи до уваги повернення справи № 9171644/17 з касаційної інстанції до господарського суду Полтавської області, 04.10.2018 року венесено ухвалу, якою заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" про відстрочку виконання судового рішення призначено до розгляду на 16.10.2018 року.

Стягувач (позивач) представництво у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на заяву боржника суду не надав.

Ухвала суду про призначення заяви до розгляду направлена учасникам справи в порядку, встановленому ст.242 ГПК України.

Представник заявника (відповідача) на задоволенні заяви наполягає.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника заявника, суд, встановив:

13.12.2017 року Господарським судом Полтавської області прийнято рішення по справі № 917/1644/17, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" на користь фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни 416000 грн. основного боргу, 6240 грн. судового збору.

Рішення господарського суду Полтавської області оскаржено до апеляційної інстанції.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року у справі № 917/1644/17 залишено без змін.

13.03.2018 року господарським судом Полтавської області на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 р. та постанови Харківського апеляційного господарського суду України від 21.02.2018 р. видано наказ:

"Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" на користь фізичної особи-підприємця Чернишевої Інни Юріївни 416000 грн. основного боргу, 6240 грн. судового збору."

Постанову Харківського апеляційного господарського суду оскаржено. Матеріали справи № 917/1644/17 направлені до касаційної інстанції.

Постановою Верховного суду України від 12.06.2018 року касаційну скаргу ТОВ "Агропродекспорт" залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року та рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2017 року у справі № 917/1644/17 - залишено без змін.

02.07.2018 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" про надання відстрочки у виконанні постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року у справі № 917/1644/17 на 12 місяців.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення відповідач посилається на те, що через дію об'єктивних та незалежних від нього причин (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвело до втрати основного ринку збуту товарів товариства; збільшення порушень платіжної дисципліни боржниками товариства, інше) їхнє товариство опинилось у вкрай скрутному матеріальному становищі і як наслідок, не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду.

Крім того, заявник вказує на те, що на день звернення з даною заявою кошти на його рахунках для повного виконання рішення суду й погашення заборгованості відсутні, що підтверджується довідками банків. Накладені арешти на майно підприємства унеможливлює сплату відсотків за кредитами, що викликає накопичення заборгованості перед банком, у якого майно товариства перебуває у заставі, а також розрахуватися за готову продукцію для її подальшої реалізації.

Своє скрутне економічне та фінансове становище заявник Балансом (Звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та Балансом (Звітом про фінансовий стан) за перший квартал 2018 року. Так, за результатами господарської діяльності протягом 2017 року та 1- го кварталу 2018 року у заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 391 мільйон 21 тисяча грн. та 396 мільйонів 755 тисяч грн. відповідно.

На підтвердження вчинення дій, спрямованих на отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду, заявником надано до суду копії контрактів з погодженими графіками нових поставок зі своїми контрагентами та відновленням роботи за укладеними раніше угодами.

При цьому, додає Техніко-економічне обгрунтування операційної діяльності ТОВ "Агропродекспорт" за період з 1-го кварталу 2018 року по IV квартал 2019 року включно.

Всі вище наведені обставини на думку заявника є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд відстрочити виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року на 12 місяців.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім"ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із зазначених норм права вбачається, що відстрочення рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

В заяві боржник посилається на важкий фінансовий стан з огляду на втрату ринків збуту, на загрозу банкрутства з огляду на відсутність джерел власних коштів; на наявність укладених контрактів на поставку продукції, пошук нових ринків збуту продукції; що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

При цьому, за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України, складне фінансове становище заявника не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов'язання по оплаті.

При вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем послуги по перевезенню вантажу, оплата за які стягнута за рішенням суду здійснені останнім ще у 2016 році, тобто відповідач не сплачує заборгованість два роки.

З моменту прийняття рішення суду, яке набрало законної сили минув майже рік, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично надано відповідачу послуги та належним чином виконано договірні зобов"язання.

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем негативно відображується на підприємницькій діяльності позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін. При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №917/1500/16, від 26.05.2015 у справі №922/1671/14, від 04.03.2015 у справі №917/1228/14.

Боржник також обґрунтовує заяву про відстрочку виконання судового рішення тим, що починаючи з ІІІ кварталу 2018 року розраховує на значні надходження коштів у зв"язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів, погодженням графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції.

Посилання заявника на укладення договорів поставки з ТОВ "Астра-Мілк" та ПП "Транзитекспо" не є належним доказом того, що вони будуть виконані та заявник матиме можливість виконати рішення суду через 12 місяців. В той же час, заявником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у нього реальної можливості фактично виконати свої зобов'язання по поставці товару за цими контрактами. Крім того, суд звертає увагу, що заявником не доведено, що коштів, які можуть надійти за товар по цим договорам буде достатньо для виконання рішення по даній справі.

Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна відстрочка виконання рішення суду саме на 12 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Не є підставою вважати збиткову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява N 3236/03, п. 43).

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A. проти Португалії", заява N 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

З урахуванням вищенаведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" про відстрочення виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 року (вх. № 6261 від 02.07.2018 р.) у справі № 917/1644/17 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" (вх. № 6261 від 02.07.2018 р.) відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена до Харківського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 18.10.2018 р.

Суддя Іванко Л.А.