ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.2018р. Справа №905/1309/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Нарожна М.С.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ),

до відповідача: Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Олекси Тихого, буд.2Б, ),

про стягнення 4 020 320, 33 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 14-85 від 14.04.17

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю № б/н від 01.01.18

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/1309/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача, Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про стягнення боргу у загальній сумі 4 020 320,33 грн., у тому числі: пеня 2 461 870,11 грн., 3% річних 242 128,19 грн., інфляційні втрати 1 316 322,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві б/н від 02.08.2018р. вказував на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Крім того, Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради зазначало, що з підписанням договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, з огляду на приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відсутні підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача у судове засідання 10.10.2018р. зявився, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 10.10.2018р. зявився, проти задоволення позовних вимог заперечив, надав заяву б/н від 04.10.2018р. про розстрочення виконання судового рішення на 1 рік.

На підставі ст.240 Госопдарського процесулаьного код України у судовому засіданні 10.10.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним виробничим підприємством «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №1229/15-БО-6.

За приписами п.п.1.1, 1.2 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

За правилами п.2.1 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 1990 тис. куб. м, у тому числі в січні 450 тис. куб. м, лютому 400 тис. куб. м, березні 300 тис. куб. м, квітні 80 тис. куб. м, жовтні 110 тис. куб. м, листопаді 280 тис. куб. м, грудні 370 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7661,64 грн. з ПДВ.

Сторонам неодноразово вносились зміни до вказаного пункту договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р., внаслідок чого ціна газу становила:

- з 01.02.2015р. 7 416,84 грн. з ПДВ (додаткова угода №1 від 12.02.2015р.),

- з 01.03.2015р. 11 333,64 грн. з ПДВ (додаткова угода №2 від 18.03.2015р.),

- з 01.04.2015р. 9 600,24 грн. з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015р.),

- з 01.05.2015р. 9 122,88 грн. з ПДВ (додаткова угода №4 від 14.05.2015р.),

- з 01.10.2015р. 8 905,32 грн. з ПДВ (додаткова угода №7 від 20.10.2015р.),

- з 01.11.2015р. 7 288,12 грн. з ПДВ (додаткова угода №9 від 22.10.2015р.),

- з 01.12.2015р. 7 292,58 грн. з ПДВ (додаткова угода №11 від 25.11.2015р.).

Відповідно до п.11 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 1 901 075,06 грн.,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 1 602 163,53 грн.,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 1 760 000,95 грн.,

- б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 565 962,95 грн.,

- б/н від 31.10.2015р. у жовтні 2015 року на суму 668 148,35 грн.,

- б/н від 30.11.2015р. у листопаді 2015 року на суму 1 531 887,04 грн.,

- б/н від 31.12.2015р. у грудні 2015 року на суму 1 902 365,75 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 1 901 075,06 грн. 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою лютого 2015 року на суму 1 602 163,53 грн. 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою березня 2015 року на суму 1 760 000,95 грн. 14.04.2015р. включно;

- за поставкою квітня 2015 року на суму 565 962,95 грн. 14.05.2015р. включно;

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 668 148,35 грн. 16.11.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.11.2015р., 15.11.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою листопада 2015 року на суму 1 531 887,04 грн. 14.12.2015р. включно;

- за поставкою грудня 2015 року на суму 1 902 365,75 грн. 14.01.2016р. включно.

Як вказує позивач з посиланням на відомості, які містяться у довідці «Операції з 01.01.2015р. по 28.02.2018р.» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, розрахунок за вказаними поставками енергоносія було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених розділом 6 «Порядок та умови проведення розрахунків договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. (зі змінами та доповненнями), а саме:

1) за поставкою січня 2015 року на суму 1 901 075,06 грн.:

- 30.12.2015р. 1 308 927,25 грн.,

- 31.12.2015р. 27 982,44 грн.,

- 28.01.2016р. 88 824,34 грн.,

- 10.02.2016р. 39 788,35 грн.,

- 11.02.2016р. 435 552,68 грн;

2) за поставкою лютого 2015 року на суму 1 602 163,53 грн.:

- 11.02.2016р. 1 166 239.98 грн.;

- 12.02.2016р. 99 903,13 грн.,

- 15.02.2016р. 63 168,88 грн.,

- 16.02.2016р. 1 529,33 грн.,

- 17.02.2016р. 7 040,21 грн.,

- 24.02.2016р. 243 977,14 грн.,

- 10.03.2016р. 20 304,86 грн.;

3) за поставкою березня 2015 року на суму 1 760 000,95 грн.:

- 10.03.2016р. 38 020,81 грн.;

- 12.03.2016р. 380 354,43 грн.,

- 14.03.2016р. 93 762,17 грн.,

- 16.03.2016р. 1 247 863,54 грн.;

4) за поставкою квітня 2015 року на суму 565 962,95 грн.:

- 16.03.2016р. 250 051,70 грн.,

- 25.03.2016р. 88 706,70 грн.,

- 29.03.2016р. 30 137,23 грн.,

- 30.03.2016р. 9 822,74 грн.,

- 31.03.2016р. 124 305,29 грн.,

- 01.04.2016р. 18 008,35 грн.,

- 11.04.2016р. 6 947,51 грн.,

- 12.04.2016р. 2 530,52 грн.,

- 13.04.2016р. 13 050,80 грн.,

- 14.04.2016р. 22 402,11 грн.;

5) за поставкою жовтня 2015 року на суму 668 148,35 грн.:

- 14.04.2016р. 119 941,07 грн.,

- 15.04.2016р. 548 207,28 грн;

6) за поставкою листопада 2015 року на суму 1 531 887,04 грн.:

- 15.04.2016р. 512 751,15 грн.,

- 18.04.2016р. 19 477,24 грн.,

- 21.04.2016р. 904,27 грн.,

- 25.04.2016р. 65 408,39 грн.,

- 26.04.2016р. 387,57 грн.,

- 27.04.2016р. 36 216,13 грн.,

- 11.05.2016р. 8 663,99 грн.,

- 13.05.2016р. 20 113,67 грн.,

- 16.05.2016р. 334 216,41 грн.,

- 17.05.2016р. 486,44 грн.,

- 23.05.2016р. 513,78 грн.,

- 25.05.2016р. 1 477,85 грн.,

- 26.05.2016р. 2 530,09 грн.,

- 30.05.2016р. 126 388,46 грн.,

- 01.06.2016р. 35 759,49 грн.,

- 29.06.2016р. 353,36 грн.,

- 21.10.2016р. 30 007,81 грн.,

- 25.10.2016р. 97 864,84 грн.,

- 08.11.2016р. 3 964,53 грн.,

- 10.11.2016р. 122 459,62 грн.,

- 14.11.2016р. 273,36 грн.,

- 15.11.2016р. 8 053,33 грн.,

- 16.11.2016р. 335,13 грн.,

- 17.11.2016р. 9 566,22 грн.,

- 18.11.2016р. 67,04 грн.,

- 24.11.2016р. 29 541,87 грн.,

- 25.11.2016р. 26 745,46 грн.,

- 28.11.2016р. 37 359,54 грн.;

7) за поставкою грудня 2015 року на суму 1 902 365,75 грн.:

- 28.11.2016р. 49 592,41 грн.,

- 01.12.2016р. 25 559,62 грн.,

- 12.12.2016р. 7 971,85 грн.,

- 13.12.2016р. 126 669,53 грн.,

- 14.12.2016р. 1 045 610,27 грн.,

- 16.12.2016р. 26 265,89 грн.,

- 20.12.2016р. 44 567,23 грн.,

- 21.12.2016р. 64 964,78 грн.,

- 22.12.2016р. 56 578,20 грн.,

- 23.12.2016р. 15 762,45 грн.,

- 26.12.2016р. 398 017,92 грн.,

- 27.12.2016р. 40 805,60 грн.

За таких обставин, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 9 931 603,63 грн. було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 2 461 870,11 грн. пені за загальний період з 17.02.2015р. по 14.07.2016р. за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу, спожитого у січні квітні, жовтні грудні 2015 року.

У відзиві б/н від 02.08.2018р. відповідач вказував на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

З цього приводу господарський суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.1, ч.2 ст.2 вказаного Закону України метою останнього є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Встановити мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний нормативно-правовий акт набрав чинності 07.02.2015р.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола субєктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Згідно з п.2 ст.1 постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у відносинах з Комунальним виробничим підприємством «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, що виникли на підставі договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р., є енергопостачальною компанією.

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Разом з тим, за змістом п.3.2 статуту відповідача, предметом діяльності Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради є, зокрема, виробництво та розподілення тепла, транспортування його споживачам на опалення, гаряче водопостачання і вентиляцію до укладених договорів.

В той же час, відповідно до наявних копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради є виробником (а.с.62), здійснює транспортування (а.с.63) та постачання (а.с.64) теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Краматорськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р.

Як вказувалось, за умовами п.1.2 газ, який постачався за спірним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Тобто, Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Краматорськ Донецької області загальновідомою.

Відповідно до п.6 статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 №747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013. №724), предметом діяльності компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; організація виробництва та постачання теплової енергії.

За приписами п.2 ст.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу», Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн куб. м та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то останній є постачальником енергоресурсу.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015 розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р.

При цьому, посилання позивача щодо невірного застосування відповідачем норм ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», п.27, ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», ст.1 Закону України «Про електроенергетику» через визначення терміну «енергопостачальна компанія» в розумінні визначень, наведених в Законі України «Про електроенергетику» та ст.275 Господарського кодексу України, не приймаються судом до уваги, враховуючи наступне.

Закон України «Про електроенергетику» взагалі не підлягає застосуванню до розглядуваних спірних правовідносин, повязаних з поставкою природного газу, а ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» як спеціальна норма стосовно встановленого мораторію, містить в собі автономну категорію «енергопостачальна компанія» по відношенню до загальної ст.275 Господарського кодексу України.

Так, віднесення субєкта до «енергопостачальної компанії» в розумінні ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., для цілей визначення можливості застосування мораторію, обумовлено виключно ознаками, наведеними в цій статті та не залежить від необхідної відповідності такого визначення «енергопостачальника», наведеного в ст.275 Господарського кодексу України.

Такими спеціальними нормативними ознаками енергопостачальної компанії, визначеними у ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015, є:

- здійснення поставок енергоресурсів;

- споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг;

- надання виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції.

Таким чином, наведене тлумачення змісту ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015 є таким, що відповідає меті її запровадження, враховуючи, що встановлений законодавцем мораторій на вимоги позивача до відповідача щодо спірної суми пені за своєю сутністю є компенсаційним засобом держави для виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, так само як і ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» запроваджено мораторій на вимоги щодо нарахування та стягнення пені зі споживачів за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги (у тому числі з газопостачання).

Дійсно, тією мірою, якою виконавці/виробники житлово-комунальних послуг обмежені законодавчо у нарахуванні пені по відношенню до споживачів таких послуг, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, держава пропорційно та з урахуванням забезпечення суспільного інтересу відносно обставин, які в силу ст.ст. 2, 17 Конституції України відносяться до виключної сфери компетенції/відповідальності держави (проведення АТО), позивач, який перебуває під державним управлінням, також обмежений в цьому праві відносно виробників/виконавців житлово-комунальних послуг на території проведення антитерористичної операції (зокрема відповідача), що в повній мірі відповідає критеріям правомірного втручання в право мирного володіння у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заперечення позивача відносно застосування приписів ст.714 Цивільного кодексу України в силу загального характеру по відношенню до ст.275 Господарського кодексу України судом також відхиляються, оскільки їх предмети регулювання відносно категорії «енергоресурси» взагалі не перетинаються ст.275 Господарського кодексу України передбачає поставку енергії, а не енергоресурсів і підстав для ототожнення означених понять позивачем не наведено, а судом з матеріалів справи не вбачається.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним договором не має здійснюватися з 07.02.2015 на підставі вищенаведених вимог закону.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 242 128,19 грн. за загальний період з 17.02.2015р. по 26.12.2016р.

За розрахунком суду розмір процентів річних становить 242 123,27 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1 316 322,03 грн. за загальний період з березня 2015 року по листопад 2016 року.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 1 300 533,36 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 242 123,27 грн. та 1 300 533,36 грн.

Посилання Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, що з підписанням договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, з огляду на приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відсутні підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат до уваги судом не приймаються, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 доданого до відзиву примірника договору №132/1/1730-Р3 від 16.07.2018р. про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, позивач та відповідач домовились про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу №1230/15-КП-6 від 15.12.2014р. шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Таким чином, з огляду на те, що предметом спору у справі №905/1309/18 є стягнення з відповідача штрафних санкцій та нарахувань в порядку ст.625 Цивільного кодексу України внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №1229/15-БО-6 від 15.12.2014р. купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної оплати товару, підстави для застосування приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відсутні.

Відносно клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду у справі на 1 рік, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищезазначеної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення відповідач посилався на збитковість підприємства, обмеженість матеріальних ресурсів, а також на те, що обставини, які спричинили виникнення заборгованості перед позивачем зумовлені наявною дебіторською заборгованістю споживачів.

Предметом діяльності відповідача є надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання усім категоріям споживачів м.Краматорська Донецької області.

За змістом бухгалтерської довідки №15-02/953 від 10.09.2018р. Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради дебіторська заборгованість за надані послуги теплопостачання по КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради станом на 01.08.2018р. складає 46 937,6 тис. грн., в т.ч. населення 39 454,3 тис. грн., пільги 397,1 тис. грн., субсидії 6 926,3 тис. грн., інші споживачі 159,9 тис. грн.

Враховуючи специфіку виробництва відповідача, вбачається, що всі фінансові надходження підприємство отримує в опалювальний період у вигляді оплати від споживачів.

При цьому, відповідач є підприємством, що надає комунальні послуги за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії на сто відсотків, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через непокриття різниці в тарифах.

Також відповідно до наданого відповідачем до матеріалів справи наказу №50 від 29.03.2018р., з 1 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року, у зв'язку з важким економічним станом відповідача, закінченням опалювального сезону та з метою економії коштів останнім введено режим неповного робочого часу.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення 3% річних та інфляційних витрат може привести до банкрутства підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Відтак, представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість покупця належним чином виконати свої зобов'язання за договором.

Водночас, політична, економічна ситуація в країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох сторін, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні переваги певній стороні.

З огляду на сукупність представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, яка фактично на момент розгляду справи є сплаченою, строк прострочення грошових зобов'язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, зважаючи на встановлений договором порядок розрахунків за спожитий природний газ, суд дійшов висновку про доцільність надання розстрочення виконання рішення строком на 1 рік, починаючи з 10.10.2018р. по 10.10.2019р. включно з щомісячним платежем у розмірі 130 483,04 грн., внаслідок чого заява Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради підлягає задоволенню.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 60 304,81 грн. підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про стягнення: пені у розмірі 2 461 870,11 грн. відмовити, 3% річних у розмірі 242 128,19 грн. задовольнити частково, а саме в сумі 242 123,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 316 322,03 грн. задовольнити частково, а саме в сумі 1 300 533,36 грн.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3% річних - 242 123,27 грн., інфляційні втрати - 1 300 533,36 грн. та 23 139,85 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Розстрочити виконання рішення суду від 10.10.2018 року у справі №905/1309/18 на 12 місяців за наступним графіком:

- до 10.11.2018р. 130 483,04 грн.,

- до 10.12.2018р. 130 483,04 грн.,

- до 10.01.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.02.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.03.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.04.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.05.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.06.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.07.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.08.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.09.2019р. 130 483,04 грн.,

- до 10.10.2019р. 130 483,04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 10.10.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ).

Відповідач - Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Олекси Тихого, буд.2Б, ).

Суддя О.М. Сковородіна