Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/490/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Вихристюк О.Л. - посвідчення №043741 від14.07.2016;

від відповідача1: не прибув;

від відповідача2: Іванкевич С.Л. - довіреність № б/н від 25.07.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1) Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області

2) Фізичної особи-підприємця Білінського І.А.

про визнання недійсним договору оренди гідротехнічної споруди та повернення майна

Керівник Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом, згідно якого просить:

- визнати недійсним договір оренди гідротехнічної споруди від 24.06.2016;

- зобов'язати повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності -гідроспоруди №1 та №2 в комунальну власність територіальної громади Мирославської сільської ради, шляхом укладення акта приймання-передачі.

Позов обґрунтовано тим, що передані за договором оренди гідротехнічні споруди відносяться до захисних гідроспоруд та відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об'єктами оренди, тому відповідно до ст. 203 та ст. 215 ЦК України договір є недійсним.

Ухвалою суду від 04.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.08.2018 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.09.2018 судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 27.09.2018.

Прокурор у судовому засіданні 27.09.2018 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив (а.с. 80-84), заяві про додаткове обґрунтування позову (а.с. 92-96), поясненнях на заперечення (а.с. 131-136) та просила позов задовольнити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.52-54), запереченнях на відповідь на відзив (а.с.106-108).

Відповідач-1 у судове засідання уповноваженого представника не направив, заперечень щодо позову не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Згідно листа № 213 від 11.07.2018 (а.с. 45) просив здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Враховуючи, що явка представника відповідача-1 в судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд вважає, що його відсутність не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 між Мирославською сільською радою Бердичівського району Житомирської області (орендодавець/відповідач-1) та Фізичною особою-підприємцем Білінським Іваном Анатолійовичем (орендар/відповідач-2) укладено договір оренди нерухомого майна (далі - Договір, а.с.27-30).

Рішенням Мирославської сільської ради від 09.08.2016 вирішено затвердити укладений з Білінським Іваном Анатолійовичем договір оренди комунального майна - на гідроспоруди, які перебувають на балансі сільської ради.

Згідно п.1.1. Договору, орендодавець виконуючи рішення 19 сесії VI скликання Мирославської сільської ради Бердичівського району від 14.03.2012 передає , а орендар приймає в строкове платне користування гідроспоруду №1 та №2. Гідроспоруди знаходяться за адресою: с. Мирославка, вул. Шевченка № 41-А, що знаходяться на балансі Мирославської сільської ради, вартість яких визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30 квітня 2016 і становить гідроспоруда №1 і гідроспоруда №2 - 7538,58 гри.

24.06.2016 за актом прийому-передачі орендованого майна Мирославська сільська рада передала в оренду фізичній особі-підприємцю Білінському Івану Анатолійовичу в строкове платне користування гідроспоруди №1 та №2 (а.с.31).

Відповідач-2, у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив просив відмовити у задоволенні позову, зсилаючись на технічний паспорт на гідроспоруди, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, роз'яснення Житомирського обласного управління водних ресурсів. Зокрема відповідач наголосив, що об'єкти спірного договору не відносяться до захисних гідроспоруд, які, згідно ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди. Зазначив, що гідроспоруди є майном (об'єктом нерухомості) громади, яке на законних підставах передано ФОП Білінському І.А. Вказав, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував той факт, що спірна гідроспоруда є захисною та не спростував інформацію, отриману відповідачем від Житомирського обласного управління водних ресурсів від 18.07.2018 № 02-1217, згідно якої призначенням водойми, на якій розташовані спірні гідроспоруди, відповідно до проекту її будівництва, є гідроенергетика, риборозведення, рекреація. Інформація щодо призначення та використання гідровузла зазначеної водойми в якості захисних гідроспоруд відсутня. Також пояснив, що вчиняє дії, спрямовані на укладення договору оренди водного об'єкта, хоча це і не являється предметом розгляду у даній справі. Наголосив, що оспорюваним договором не порушено прав та інтересів, ні держави, а ні територіальної громади.

Бердичівська місцева прокуратура, вважає, що договір оренди нерухомого майна від 24.06.2016 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так як передані за Договором гідротехнічні споруди відносяться до захисних гідроспоруд та, відповідно до ч.2 ст. 4 вказаного Закону, не можуть бути об'єктами оренди. Вказує, що здійснення сільською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади. У зв'язку з наведеним, оскільки правочин не відповідає вимогам закону, його сторонами при укладенні було порушено господарську компетенцію, просить визнати вказаний договір недійсним та зобов'язати повернути орендоване майно у комунальну власність територіальної громади Мирославської сільської ради, шляхом укладення акта приймання-передачі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зсилається на ст. 4, 10, 172, 203, 215, 236 ЦК України, ст.19 Конституції України, ст. 24 ЗУ "Про місцеве самоврядування, ч.1, 2 ст.4 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна". Порушення інтересів держави прокурор обґрунтовує недотриманням Мирославською сільською радою при укладенні Договору вимог Конституції та Законів України, а також створенням умов неправомірного розпорядження об'єктом нерухомого майна комунальної власності.

У відповіді на відзив на позовну заяву, у заяві про додаткове обґрунтування позовних вимог та у поясненнях на заперечення, зсилаючись на «Методику обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів», затверджену Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252, на Державний стандарт СРСР 19185-73 «Гідротехніка. Основні поняття. Терміни та визначення», прокурор також вказує, що гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, основним призначенням яких є захист від шкідливої дії вод. Безпідставними прокурор вважає зсилання відповідача-2 на технічний паспорт на гідроспоруду та на лист Державного агентства водних ресурсів України Житомирського обласного управління водних ресурсів. Пояснює, що метою складання паспорта, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, є визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних), обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів та установлення їх вартості. Щодо вказаного листа, зсилаючись на ст. 32 Кодексу цивільного захисту, прокурор наголошує, що захисні гідроспоруди та захисні споруди не є тотожними об'єктами.

Додатково, у відповіді на відзив на позовну заяву, у заяві про додаткове обґрунтування позовних вимог та у поясненнях на заперечення, прокурор, зсилаючись на ЗУ «Про аквакультуру, ст. 186, 793, 796 ЦК України, ст.4 Водного кодексу України, наголошує, що гідротехнічна споруда призначена для виконання спеціальних технічних функцій, а саме, для забезпечення функціонування водного об'єкта, тому її використання за функціональним призначенням окремо без водного об'єкта є неможливим; гідроспоруда, яка передана в оренду відповідачу повинна передаватись в оренду лише разом із земельною ділянкою водного фонду та водним об'єктом, однак відповідач-1 не наділений правом розпоряджатися земельною ділянкою водного фонду, на якій знаходяться дані водогосподарські споруди. Вказуючи на зміст ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України, прокурор вважає, що наявність права оренди на гідротехнічну споруду позбавить уповноважені органи проводити відповідні земельні торги на водний об'єкт, на якому знаходиться вказана гідроспоруда. Тобто, у вказаній частині прокурор додатково наводить інші підстави позову ніж ті, які зазначені ним у позовній заяві, за якою відкрито провадження у справі. За вказаного, судом враховується, що ГПК України надає право позивачу, зокрема, змінити підставу позову або подати інший позов з іншою підставою та просити його об'єднати з первісно поданим, натомість ГПК України не передбачено право позивача, в процесі розгляду справи, заявляти додаткові підстави позову. За вказаного, суд вирішує спір з урахуванням підстави позову, яка зазначена у позовній заяві, тобто з підстави не відповідності спірного договору вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на підстави позову, слід зазначити, що передача в оренду об'єктів нерухомості, які є державною та комунальною власністю, а також набуття права оренди на такі об'єкти, відносини між орендодавцями та орендарями, порядок укладення відповідного договору та його істотні умови регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частини 1 статті 2 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 вказаного Закону визначено, що об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи).

Також, згідно цієї ж частини вказаної статті, не можуть бути об'єктами оренди водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Відповідно до п. 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252, гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Згідно ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод.

Як зазначено у п. 1.4.2 ДБН В.2.4-3:2010, гідротехнічні споруди поділяють на постійні і тимчасові. До тимчасових відносяться споруди, які використовуються тільки в період будівництва і ремонту постійних споруд.

Відповідно до п. 1.4.3 ДБН В.2.4-3:2010, постійні гідротехнічні споруди (додаток В) залежно від їх призначення поділяють на основні і другорядні. До основних споруд відносяться гідротехнічні споруди, пошкодження або руйнування яких приведе до порушення або припинення нормальної роботи самих гідротехнічних споруд чи ком плексу споруд, до складу яких входять гідротехнічні споруди. До другорядних відносяться гідротехнічні споруди, руйнування або ушкодження яких не спричиняє зазначених вище наслідків.

Відповідно до Додатку В (обов'язковий) ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", до основних гідротехнічних споруд відносяться: греблі; стояни і підпірні стіни, що входять до складу напірного фронту; дамби обвалування; берегозакріплювальні, регуляційні і огороджувальні споруди; водоскиди, водоспуски і водовипуски; водоприймачі і водозабірні споруди; канали дериваційні, судноплавні, водогосподарських і меліоративних систем, комплексного призначення і споруди на них (наприклад, акведуки, дюкери, мости-канали, труби-ливнеспуски); тунелі; трубопроводи; напірні басейни і зрівнювальні резервуари; будівлі гідравлічних і гідроакумулюючих електростанцій і насосних станції; відстійники; судноплавні споруди (шлюзи, суднопідйомники і судноплавні греблі); рибопропускні споруди, що входять до складу напірного фронту; гідротехнічні споруди портів (причали, хвилеломи, моли, берегозахисні споди), міські набережні суднобудівних і судноремонтних підприємств, поромних переправ, крім віднесених до другорядних; гідротехнічні споруди для маломірних суден; гідротехнічні споруди ТЕС і АЕС; гідротехнічні споруди, що входять до складу комплексів інженерного захисту населених пунктів і підприємств; гідротехнічні споруди інженерного захисту сільгоспугідь, територій санітарно-захисного призначення, комунально - складських підприємств, пам'ятників культури і природи; морські нафтогазопромислові гідротехнічні споруди, резервуари для зберігання вуглецевої сировини, точечні причали; гідротехнічні споруди засобів навігаційного устаткування; споруди (дамби), що огороджують золошлаковідвали і сховища рідинних відходів промислових і сільськогосподарських організацій.

До другорядних гідротехнічних споруд відносяться: льодозахисні споруди; розділювальні стінки; окремо розташовані службово-допоміжні причали; стояни і підпірні стіни, що не входять до складу напірного фронту; берегоукріплювальні споруди портів; рибозахисні споруди.

Згідно з п.1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України №661 від 03.04.2012р, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Тобто, згідно вищенаведених норм, гідроспоруди за їх призначенням, поділяють, зокрема, на такі, що призначені для використання водних ресурсів (риборозведення, рекреація) та захисні, чим спростовуються твердження прокурора про те, що гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, основним призначенням яких є захист від шкідливої дії вод.

Вказане узгоджується і з ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", яка виокремлює захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) та гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Натомість, з наданих до справи документів не вбачається виконання переданими за Договором гідроспорудами захисних функцій.

Так, згідно наявного у матеріалах справи технічного паспорта на гідроспоруди №1 та №2, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський р-н, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, який виготовлено 21.04.2016 (а.с.56-58), найменування споруди - гідроспоруда; технічний опис споруди №1 - залізобетонний перепускний колодязь з дерев'яною заслонкою та залізобетонною трубою під насипом. Гідроспоруда №2 - залізобетонний лоток з дерев'яною заслонкою (а.с. 57). Інформації про те, що дана гідроспоруда є захисною технічний паспорт не містить.

Відповідно до листа Житомирського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів, призначенням водойми, на якій розміщені гідроспоруди №1 та №2, відповідно до паспорта водного об'єкта та проекту її будівництва є: за проектом - гідроенергетика, фактично - риборозведення, рекреація. До складу споруд гідровузла входять: гребля, водоскид шахтного типу, водозабірний канал колишньої ГЕС, водовипуск. Інформація (технічні проекти, технічні паспорти, тощо) щодо призначення та використання гідровузла зазначеної водойми в якості захисних гідроспоруд - об'єктів, основним призначенням яких є інженерний захист населених пунктів і підприємств, інженерний захист сільгоспугідь, територій санітарно-захисного призначення, комунально-складських підприємств, пам'ятників культури і природи відсутня. ГТС даного водною об'єкта призначені для використання і охорони водних ресурсів і не входить до комплексів інженерного захисту населених пунктів і підприємств (а.с.55).

Вищенаведене також вбачається з погодженого Державним агентством водних ресурсів України 17.12.2017 паспорта водного об'єкта ставок площею 40, 8456 га, розташований за межами села Мирославка Бердичівського району Житомирської області.

Таким чином, за поданими до матеріалів справи доказами, судом не встановлено обставин віднесення гідроспоруди, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський р-н район, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, яка є предметом договору оренди від 26.06.2016, укладеного між Мирославською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Білінським І.А., до захисних.

Оскільки Закон, на який зсилається прокурор, вказує на те, що не підлягають передачі в оренду саме захисні гідроспоруди, обґрунтування позовних вимог в цій частині спростовується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.2 ст. 327 Цивільного кодексу, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, зокрема, щодо розпорядження об'єктами права комунальної власності шляхом надання їх в оренду юридичним та фізичним особам.

Отже, правомочності щодо розпорядження об'єктами права комунальної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування юридичним та фізичним особам, належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Мирославська сільська рада.

Згідно Паспорта водного об'єкта ставок площею 40, 8456 га, розташований за межами села Мирославка Бердичівського району Житомирської області, відомча приналежність гідровузла: Мирославська сільська рада.

Як уже зазначалося, гідроспоруда за адресою Житомирська область, Бердичівський район, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, належить територіальній громаді села на підставі рішення 19 сесії VI скликання Мирославської сільської ради Бердичівського району від 14.03.2012, право власності на яку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 03.02.2017, форма власності - комунальна (а.с.113).

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області під від 21.06.2016 (а.с. 122) підтверджено, що інформація щодо об'єкта нерухомого майна - вищевказаних гідроспоруд, у Регіональному відділенні відсутня.

Тобто, встановлені судом обставини свідчать про те, що укладення договору оренди від 24.06.2016 відбувалося в межах повноважень, наданих Мирославській сільській раді та у спосіб, передбачений законодавством. Уклавши спірний договір, Мирославська сільська рада та фізична особа-підприємець Білінський І.А. діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обов'язків, які передбачені договором. Відтак, підстав для визнання укладеного між сторонами договору оренди від 24.06.2016 суд не вбачає. Відповідно, відсутні підстави і для задоволення вимоги про повернення орендованого комунального майна.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, прокурором не доведено обставин, покладених в основу заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 24.06.2016 та зобов'язання повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідротехнічні споруди, у зв'язку з чим суд відмовляє у їх задоволенні.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.10.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2 - позивачу (прокурору) -13300, м.Бердичів, вул. Вінницька, 23 - (рек. з пов.);

3 - відповідачу1 - 13341, Житомирська обл., Бердичівський р-н.,с. Мирославка, вул. Колгоспна, 55 ( рек. з пов.);

4 - відповідачу 2 - 22130, АДРЕСА_1 (рек. з пов.);

5 - Житомирській обл. прокуратурі - рек. з пов.