РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/8/17

за позовом: Керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області (вул. Шевченка, 46, м. Бахмач, Чернігівська область, 16500)

в інтересах держави в особі

позивача: Батуринської міської ради Батуринського району Чернігівської області, вул. В.Ющенка, 30, м. Батурин, Бахмацький район, Чернігівська область, 16512

до відповідача: Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво», вул. Ярослава Мудрого, 24, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16500

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державна екологічна інспекція у Чернігівській області, вул.Малясова, 12, м.Чернігів, 14017

про відшкодування шкоди в сумі 40050грн.39коп.

без проведення судового засідання, повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження.

Керівником Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області подано позов в інтересах держави в особі Батуринської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області до Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» (ДП «Бахмачрайагроліснитцво») про стягнення 40050грн.39коп. на відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, з яких 12015грн.12коп. перерахувати до спеціального фонду Державного бюджету України, 8010грн.08коп. - до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету, а 20025грн.19коп. - на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов'язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, допустив самовільну порубку 19 дерев породи вільха, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, у заявленому до стягнення розмірі.

Відповідач у відзиві від 02.02.2017 проти позову заперечує, стверджує, що ним на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства вчинено всі дії, направленні на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, зокрема: на підприємстві створено та функціонує лісова охорона, за кожним лісником закріплено ділянки обходу, визначені межі, затвердженні положенням про лісову охорону та функціональні обов'язки. Відповідач зазначає, що посадових осіб відповідача не було притягнуто до кримінальної відповідальності, а на думку відповідача, вирок суду у такій кримінальній справі був би доказом протиправних винних дій відповідача. Відповідач вказує на недоведення наявності в його діях всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є обов'язковим для прийняття рішення про відшкодування шкоди, тому підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 40050грн.39коп. відсутні. Відповідач погоджується, що забезпечення охорони лісу дійсно входить до обов'язків постійних лісокористувачів, однак відповідач наголошує, що нормами Лісового кодексу України не передбачена відповідальність за незабезпечення охорони та збереження лісу; неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, що тягне за собою матеріальну відповідальність, оскільки в силу ст.58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Крім того, за твердженням відповідача, обов'язки із забезпечення охорони та захисту лісів в Україні покладено не виключно на власників лісів та лісокористувачів, зокрема такі функції виконує державна лісова охорона, поліція, а тому твердження прокурора про неналежне забезпечення відповідачем охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу, одночасно свідчить і про неналежне виконання таких обов'язків щодо охорони лісу іншими, уповноваженими суб'єктами, що в свою чергу, зважаючи на позицію прокурора щодо наявності окремого складу правопорушення у вигляді незабезпечення охорони лісу, повинно свідчити про наявність підстав для солідарної відповідальності усіх суб'єктів, на яких законом покладено обов'язок щодо забезпечення охорони лісу.

В письмових поясненнях від 02.02.2017 відповідач вказує на те, що лісові ділянки, які перебувають в його постійному користуванні є комунальною власністю (спільною власністю територіальних громад сіл, селищ та міст Чернігівської області), розпорядником щодо їх є Чернігівська обласна рада, оскільки саме рішенням Чернігівської обласної ради (п'ятнадцята сесія двадцять третього скликання) від 27 березня 2001 року «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» Бахмацьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Бахмачрайагролісництво» отримало державні акти на право постійного користування земельними ділянками на території вищезазначених селищної та сільської рад і відповідач є дочірнім підприємством КП «Чернігівоблагроліс» тієї ж Чернігівської обласної ради. А тому, на думку відповідача, і належним позивачем по справі має бути саме Чернігівська обласна рада, оскільки право на звернення до суду про стягнення цивільної позадоговірної шкоди належить саме тій особі, майну якої завдано шкоду, а обґрунтувань чи доказів, належності цих земельних ділянок саме до комунальної власності Батуринської міської ради прокурором та позивачем не представлено. Тому, за твердженням відповідача, в Батуринської міської ради відсутні в даному випадку порушені незаконною порубкою господарські або цивільні права або охоронювані законом інтереси.

Під час прийняття вказаної позовної заяви до розгляду судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в письмових поясненнях №11-03/624 від 13.03.2017 зазначила, що позовна заява є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Третьою особою повідомлено, що на вимогу Бахмацької місцевої прокуратури від 08.08.2016 за №4811 вих.16 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Павленком А.В. на підставі матеріалів, наданих у додатку, а саме протоколу про лісопорушення від 11.06.2017, було проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки дерев на території Батуринської міської ради. Третя особа зазначає, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, який складає 40050грн.39коп., виконано згідно з таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяних лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня неприпинення росту, затвердженими постановою КМУ від 23.07.2008 №665. З посиланням на норми чинного законодавство, третя особа зазначила, що постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати, зокрема, охорону та захист лісових насаджень, в тому числі і від незаконних рубок, та несуть відповідальність за порушення строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. На думку третьої особи, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавство мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків.

В поясненнях по справі від 13.12.2017 №7583вих17 прокурор зазначає про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Зокрема прокурор зазначає, що вина та протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що всупереч вимог законодавства він не виконав обов'язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна рубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено правомірно відповідно до вимог чинного законодавство Державною екологічною інспекцією в області, як контролюючим органом, у відповідності до п.п.4.2, 6.11 Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 12.12.2011 №136, та на підставі матеріалів про лісопорушення, тобто компетентною особою відповідно до постанови Уряду від 23.07.2008 №665. На думку прокурора, доводи відповідача про вжиття його посадовими особами дій щодо належного повідомлення правоохоронних органів про факт правопорушення не спростовує факт наявності вини відповідача, оскільки відповідач повідомив правоохоронні органи вже про факт здійсненої незаконної рубки дерев невстановленими особами і кримінальне провадження не спростовує бездіяльності відповідача та незабезпечення належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та, відповідно, завдано шкоду навколишньому природному середовищу. Прокурор вказує, що не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках, наданих у постійне користування відповідачу, оскільки визначальним є факт порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди. Також прокурор стверджує, що факт непроведення Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області перевірки за фактом незаконної рубки дерев ніяким чином не спростовує вину відповідача, оскільки законодавством не передбачено обов'язкового проведення такої перевірки, підстави для проведення планових і позапланових перевірок екологічною інспекцією визначені у Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженому наказом Мінприроди України від 16.09.2008 №464.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в письмових поясненнях №11-03/3323 від 20.12.2017 додатково зазначила, що за загальним правилом застосування як договірної, так і деліктної відповідальності, що передбачено нормами ч.2 ст.614, ч.2 ст.1166 ЦК України, встановлюється презумпція вини правопорушника. Таким чином, на думку третьої особи, враховуючи презумпцію вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідач у відзиві від 09.01.2018 наполягає на відсутності підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 40050грн.39коп. з огляду на недоведення наявності всіх елементів складу правопорушення, що є обов'язковим для прийняття рішення про відшкодуванні шкоди. Відповідач вказує, що він в межах визначеної компетенції вжив усіх можливих заходів, спрямованих на збереження лісових насаджень, вчиняв залежні від нього дії по охороні лісових насаджень, і саме під час обходу лісових ділянок (що також є заходом, спрямованим на збереження лісів від незаконних рубок) виявив незаконну рубку лісу, невідкладно належно повідомив правоохоронні органи про факт правопорушення, що спростовує доводи позовної заяви про протиправну поведінку відповідача у вигляді бездіяльності; інших доказів на підтвердження неправомірної поведінки чи протиправної бездіяльності відповідача в особі його працівників матеріали справи не містять. Відповідач вказує, що він довів відсутність його вини у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, відсутність власної вини у бездіяльності щодо збереження лісових насаджень, а прокурор і позивач це не спростували. Відповідач стверджує, що відповідальність посадових осіб лісогосподарського підприємства за незаконну рубку лісових насаджень сторонніми особами не передбачена, оскільки прямо суперечила б нормам цивільного та лісового законодавство, зокрема, статтям 105 та 107 Лісового кодексу України. Відповідач стверджує, що факт порушення природоохоронного законодавство контролюючими органами, зокрема, представниками Державної екологічної інспекції, не перевірявся, відповідні перевірки не проводилися, разом з тим проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавство є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів, до яких ст.35 закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» віднесено Державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи, а відтак службові особи лісокористувача чи господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесенні до компетенції таких органів, зокрема фактів порушення вимог лісового законодавство.

Прокурор у відповіді на відзив №269вих18 від 12.01.2018 з доводами відповідача не погодився з підстав, які наводилися ним раніше, та наполягав, на тому, що матеріалами справи повністю доведено вину відповідача щодо неналежної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку лісу. За твердженням прокурора у даному випадку наявні та підтверджені матеріалами справи всі елементи цивільного правопорушення.

Позивач в письмових поясненнях №07-05/28-4 від 16.01.2018 з викладеними відповідачем у відзиві обставинами не погодився та зазначив, що аналіз норм Лісового кодексу України свідчить, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення лісових насаджень покладено на постійних лісокористувачів, які у разі їх порушень, повинні нести відповідальність. За твердженням позивача, невиконання своїх службових обов'язків лісником (відповідно до посадової інструкції зобов'язувався охороняти ліс в закріпленому обході та вживати заходів щодо запобігання і припинення незаконних порубок) та неналежне здійснення відповідачем статутної діяльності призвело до невиконання ним свого обов'язку щодо забезпечення охорони, захисту, відтворення лісових насаджень, що є підставою для застосування ст.1166 та 1172 ЦК України. Стосовно того, що відповідач у відзиві на позовну заяву звертає увагу на те, що у матеріалах справи не міститься доказів з приводу проведення Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області перевірки за фактом незаконної порубки дерев, як на обставину, яка свідчить про відсутність встановленого факту, позивач звертає увагу суду на те, що факт проведення екологічною інспекцією перевірки ніяким чином не спростовує вину відповідача. Крім того, факт звернення відповідача із заявою вих. №35 від 11.06.2014 до начальника Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області, в якому він просив провести розслідування по факту самовільного порубу лісу в кварталі №12 виділ №8 Батуринської міської ради, на думку позивача, свідчить про визнання відповідачем незаконних дій щодо порубки дерев, а отже і про наявність завданої шкоди.

Прокурор в письмових поясненнях №2640-16 від 14.09.2018 продовжує наполягати на тому, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення лісових насаджень покладено на постійних лісокористувачів, які, у разі їх порушень, повинні нести цивільно-правову відповідальність та посилається на постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №927/1096/16 та від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, в яких суд касаційної інстанції дотримується аналогічної правової позиції.

Відповідач в письмових поясненнях №168 від 12.09.2018 наполягає на недоведеності прокурором та позивачем наявності в діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, наслідком якого є притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. Зокрема відповідач зазначає, що не обґрунтовано, в чому полягало недотримання відповідачем своїх обов'язків, як постійним лісокористувачем, в чому полягала його бездіяльність, і чим підтверджується недотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавство.

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що також передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані учасниками справи докази, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.2.1. Статуту Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво», затвердженого наказом директора Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради від 20.04.2007 №07 (відповідача у справі), державну реєстрацію змін до якого проведено 08.05.2007, підприємство створено з метою охорони та відтворення лісів, задоволення потреб юридичних і фізичних у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання і отримання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у лісопродукції та послугах на підставі ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу.

Згідно з п.1.3. цього ж Статуту підприємство є правонаступником перейменованого Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» по зобов'язаннях та правах.

На підставі розпорядження Бахмацької районної державної адміністрації від 10.02.2003 № 51 Дочірньому підприємству «Бахмачрайагролісництво» у постійне користування для ведення лісового господарства надано 241,9 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування на території Батуринської селищної ради, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею І-ЧН №001564 від 10.02.2003 (Т.1, а.с.32-36), який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1.

Постановою Верховної Ради України №579-VІ від 23.09.2008 «Про віднесення селища міського типу Батурин Бахмацького району Чернігівської області до категорії міст районного значення» віднесено селище міського типу Батурин Бахмацького району Чернігівської області до категорії міст районного значення.

Відповідно до ч.3, 4 ст.17 Лісового кодексу України ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Отже в розумінні норм лісового законодавства відповідач є постійним лісокористувачем.

11 червня 2014 року помічником лісничого ОСОБА_3 складено протокол про лісопорушення, відповідно до якого 10 червня 2014 року лісником обходу №3 ОСОБА_2 під час патрулювання обходу №3, кварталу 12, виділу 8 було виявлено самовільний поруб в період з 5-10 червня 2014р. невстановленими особами до ступеня припинення росту 19 дерев породи вільха діаметром від 24 до 38см.

В протоколі визначено загальну суму збитків, яка становить 25515грн.34коп.

Про виявлене лісопорушення відповідач надіслав Бахмацькому РВ УМВС України в Чернігівській області повідомленням №35 від 11.06.2014 та просив провести розслідування по факту самовільного порубу, який стався в кв. №12 вид.№8 на землях Батуринської міської ради.

Бахмацьким РВ УМВС України в Чернігівській області за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000393 від 12.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України.

Постановою слідчого СВ Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області від 29.07.2014 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000393 від 12.06.2014 закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України.

За результатами розгляду скарги відповідача на постанову про закриття кримінального провадження Бахмацький районний суд ухвалою від 03.01.2017 скаргу відповідача задовольнив та скасував постанову слідчого СВ Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області від 29.07.2014 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000393, а матеріали кримінального провадження повернув до Бахмацького ВП ГУНП.

На момент прийняття рішення докази встановлення особи або осіб, які здійснили незаконну рубку дерев на підвідомчій відповідачу території, до матеріалів справи не надано.

Згідно із розрахунком, виконаним 09.08.2016 Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільної рубки 19 сиро ростучих дерев породи вільха чорна у виділі 8 кварталу 12 ДП «Бахмачрайагролісництво» на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області з 05 по 10 червня 2014 року з врахуванням індексації становить 40050грн.39коп.

Вказаний розрахунок проведено на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту та згідно з Порядком проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Прокурор стверджує, що оскільки відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов'язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, допустив самовільну порубку 19 дерев породи вільха, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, тому має понести відповідальність у вигляді відшкодування шкоди у розмірі, визначеному згідно з вимогами чинного законодавства, а саме у розмірі 40050грн.39коп.

Отже спір полягає у відшкодуванні шкоди, заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначаються статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування шкоди мають бути встановлені обставини, з якими матеріальний закон пов'язує настання такої відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача шкоди та наявність вини.

Відсутність хоча із одного із наведених складових виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника, а відтак, враховуючи приписи ст.74 Господарського процесуального кодексу України, у спорах про відшкодування шкоди обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, а позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння шкоди та їх розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та шкодою.

Під поняттям шкода розуміється грошова оцінка втраченого або пошкодженого майна потерпілого.

Як свідчать матеріали справи, втрата майна полягає у самовільній порубці невідомими особами 19 дерев вільхи до ступеня припинення росту. Згідно із розрахунком розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільної рубки дерев, підготовленому Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області та виконаному по Таксах для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев'яніле стебло, до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, загальна сума заподіяної шкоди з урахуванням індексації становить 40050грн.39коп.

Отже, факт наявності шкоди в заявленій до стягнення сумі підтверджується матеріалами справи.

Протиправність (неправомірність) поведінки полягає у вчиненні особою дій, внаслідок яких завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Обгрунтовуючи неправомірність поведінки відповідача, прокурор та позивач стверджують, що відповідач, як постійний лісокористувач, не виконав належним чином зобов'язання по забезпеченню охорони та захисту лісових насаджень на своєї території, що є порушенням вимог ведення лісового господарства.

Суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства визначаються як лісові відносини, які регулюються Лісовим кодексом України.

Об'єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки, суб'єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України (ст.2 Лісового кодексу України).

Відповідно до ст.16 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

За змістом ч.2 ст.17 Лісового кодексу України спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи надаються у постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку.

Згідно з ч.2 ст.19 цього ж Кодексу на постійних лісокористувачів покладений обов'язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів; вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

В статті 63 Лісового кодексу України визначається, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Водночас, згідно із п.5 ст.65 цього ж Кодексу до основних вимог щодо ведення лісового господарства віднесено обов'язок підприємств, установ, організацій і громадян здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно з ч.1,2 ст.86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Отже, враховуючи вищевикладені норми чинного лісового законодавства, суд приходить до висновку, що саме на постійних лісокористувачів покладений обов'язок щодо забезпечення організації і захисту лісів з метою збереження та охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Як свідчать матеріали справи, незаконна рубка лісових насаджень в кількості 19 дерев породи вільха відбулась на території Батуринської міської ради в межах земельної ділянки, наданої у постійне користування саме відповідачу.

Тому, з огляду на вищевикладене, саме відповідач мав здійснювати комплекс охоронних заходів, спрямованих, зокрема, на збереження лісу від самовільних незаконних порубок.

При цьому, суд приймає до уваги, що охорона і захист лісів від самовільних рубок та лісових пожеж є складовою частиною діяльності відповідача, про що відображено у п.2.2.1. його Статуту. Крім того, у п.3.5. Статуту відповідача зазначено, що підприємство здійснює повноваження постійного лісокористувача згідно з положеннями Лісового кодексу України.

В матеріалах справи міститься наказ лісничого Бахмацького районного дочірнього спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» від 03.01.2014 №12 «Про посилення заходів з охорони і захисту лісів від самовільних рубок» (т.1, а.с.161), відповідно до якого на підприємстві належало створити групу щодо своєчасного виявлення та відповідного реагування в разі здійснення незаконних рубок на території земель лісового фонду; лісникам щоденно проводити патрулювання лісових насаджень згідно маршрутів.

Доказів створення відповідної групи відповідачем до справи не надано.

Згідно із посадовою інструкцією лісника, затвердженою 04.03.2013 (т.1, а.с.165-166), до посадових обов'язків лісника віднесено охорона лісів і довіреного йому майна у закріпленому обході з прийняттям заходів до попередження і припинення порушень правил пожежної безпеки, незаконних порубок, сінокосіння, пасіння худоби, різних розкрадань та інших порушень користування лісом і землями.

Проте факт самовільної рубки дерев, про що складено протокол про лісопорушення від 11.06.2014, свідчить про неналежне виконання відповідачем обов'язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.

Відтак суд доходить висновку про наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягала у протиправній бездіяльності у вигляді незабезпечення охорони лісових насаджень від незаконних рубок дерев.

Заперечення відповідача, що саме ним виявлене лісопорушення, складено протокол, направлено повідомлення до слідчих органів, судом до уваги не приймається, оскільки не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянці лісу, наданої у постійне користування відповідачу, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, прийнятій об'єднаною палатою Касаційного господарського суду.

Враховуючи, що незаконна рубка в кв. № 12 вид № 8 обходу № 3 (землі Батуринської міської ради) 19 дерев породи вільха стала можлива внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо забезпечення охорони лісових насаджень, і в результаті такої порубки заподіяно шкоду в розмірі 40050грн.39коп., тому суд доходить висновку про наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та її об'єктивним наслідком - заподіяною шкодою.

Оскільки у спорах про відшкодування шкоди вина відповідача презумується, тому саме відповідач мав довести відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Відповідач, стверджуючи, що ним вчинено всі дії, направленні на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, не надав допустимих, належних і достатніх доказів ефективності функціонування лісової охорони, а також забезпечення належного виконання всіх заходів, направлених на збереження лісу, лісових насаджень, в їх сукупності з метою уникнення випадків самовільної порубки дерев.

Отже, суд приходить висновку, що відповідач не довів відповідними засобами доказування відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п.5 ч.2 цієї ж статті відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Оскільки, як зазначено судом вище, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень покладається на постійних лісокористувачів, тому саме незабезпечення відповідачем ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, є порушенням лісового законодавства.

З огляду на це, судом не приймається до уваги заперечення відповідача, що нормами Лісового кодексу України не передбачена відповідальність за незабезпечення охорони та збереження лісу.

Згідно з приписами ст.107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Приймаючи до уваги, що вина відповідача у незабезпеченні охорони та збереження лісових насаджень від незаконних рубок на підвідомчої йому території із земель лісового фонду доведена матеріалами справи, тому суд приходить до висновку, що відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства.

За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи підтверджують наявність всіх чотирьох складових елементів цивільно-правового правопорушення, тому позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порубки лісових насаджень, в сумі 40050грн.39коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, що належним позивачем по справі має бути саме Чернігівська обласна рада, оскільки лісові ділянки, які перебувають в його постійному користуванні є комунальною власністю (спільною власністю територіальних громад сіл, селищ та міст Чернігівської області), розпорядником щодо їх є Чернігівська обласна рада, а тому право на звернення до суду про стягнення цивільної позадоговірної шкоди належить саме тій особі, майну якої завдано шкоду, судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим на іншими законами.

За змістом ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до повноважень місцевих рад у цій галузі віднесено здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Керівником Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області правильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому заперечення відповідача в цій частині не грунтуються на приписах чинного законодавства.

Вирішуючи питання розподілу суми заподіяної шкоди, яку належить стягнути з відповідача, про що зазначено у прохальній частини позовної заяви, суд виходить з такого.

За змістом ч.1,2,4 ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. В свою чергу, державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється також, зокрема, за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності в розмірі 30 відсотків є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів.

Крім того, в силу приписів п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Таким чином, сума шкоди, заподіяної внаслідок лісового правопорушення, яку належить стягнути з відповідача, має бути зарахована у такому порядку: 12015грн.12коп. до спеціального фонду Державного бюджету України; 8010грн.08коп до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 20025грн.19коп до фонду охорони навколишнього природного середовища Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задовольняються в повному обсязі, тому сума судового збору, сплачена прокурором при зверненні з даним позовом, повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.8, 13, 73, 74, 129, 233, 237, 238, ч.5 ст.240, 241, 252, 256, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області (вул. Шевченка, 46, м. Бахмач, Чернігівська область) в інтересах держави в особі Батуринської міської ради Батуринського району Чернігівської області (вул. В. Ющенка, 30, м. Батурин, Бахмацький район, Чернігівська область, ідентифікаційний код 04412354) до Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» (вул. Ярослава Мудрого, 24, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, ідентифікаційний код 31396180) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев задовольнити повністю.

Стягнути з Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» (вул. Ярослава Мудрого, 24, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, ідентифікаційний код 31396180) 40050грн.39коп. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, шляхом перерахування одержувачам: 12015грн.12коп. - до спеціального фонду Державного бюджету України; 8010грн.08коп. - до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 20025грн.19коп. - до фонду охорони навколишнього природного середовища Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області.

Стягнути з Бахмацького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Бахмачрайагролісництво» (вул. Ярослава Мудрого, 24, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, ідентифікаційний код 31396180) на користь Прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, ідентифікаційний код 02910114) 1378грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Рішення складено та підписано 16 жовтня 2018 року.

Суддя Т. Г. Оленич