ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 Справа № 917/483/18

м.Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", вул. Соборності, 33, м. Полтава, 36000

до Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації, вул. Незалежності, 117, смт. Диканька, Полтавська область, 38500

про стягнення 61157,44 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації про стягнення 61157,44 грн., заборгованості за надання телекомунікаційних послуг у період з січня по грудень 2017 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не здійснив повної оплати за послуги, надані у період січень - грудень 2017р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.05.2018р. порушено провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 31.05.2018р.

Відповідач у відзиві на позов від 21.05.2018 вхід. №5020 проти позову заперечує. Зазначає, що відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України та Постанови КМУ №256 від 04.03.2002р., субвенція на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не передбачена.

Позивач у відповіді на відзив від 24.05.2018 вхід. №5166 мотиви відповідача заперечує посилаючись на те, що за ст.89 Бюджетного кодексу України до державних програм соціального захисту, фінансування яких здійснюється з видатків місцевих бюджетів та надаються пільги окремим категоріям громадян, в тому числі належать пільги з оплати послуг зв’язку. Згідно ст.102 Бюджетного кодексу України видатки з місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом, а відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг населення, отже відповідач повинен відшкодовувати витрати понесені позивачем по наданню населенню послуг на пільгових умовах протягом 2017р.

Судове засідання призначене на 31.05.2018р. не відбулося, оскільки суддя перебував на лікарняному. У зв'язку з відпусткою та лікарняним судді, розгляд справи призначено на 30.08.2018р.

Ухвалою суду від 30.08.2018р. суд закрив підготовче засідання, справу призначив до розгляду по суті на 04.10.2018р..

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне:

Публічне акціонерне товариство “Укртелеком” є оператором телекомунікації, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України “Про телекомунікації”, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України “Про телекомунікації” телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Згідно із ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок тa умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

В пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення смт.Диканька та Диканського району є Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації (відповідач), а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) на пільгових умовах повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій..

Як зазначає позивач, у період з січня 2017 року по грудень 2017року (включно) Полтавською філією ПАТ “Укртелеком” (позивач) надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню смт.Диканька та Диканського району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, п.16 ст.6-4 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України “Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист”, ч. 5 ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України “Про охорону дитинства” на загальну суму 61157,44 грн.

Позивач зазначає про те, що ним на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (Положення № 117), подавалися на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

Крім того, поіменні списки абонентів за формою “ 2-пільга” щомісячно надсилались на електронну адресу Відповідача: та в письмовому вигляді - на поштову адресу Відповідача.

Відповідно п. 2 Постанови № 256, Відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з отриманою від Позивача інформацією, та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих Позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 11 Положення № 117 встановлено, що Відповідач після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Зважаючи на те, що з червня 2017 року Відповідач не здійснював розрахунки та не складав відповідні акти згідно з формою "3-пільга", тому протягом 2017 року Позивачем з власної ініціативи складалися зазначені акти за формою "3-пільга" та направлялися для підписання Відповідачу в двох екземплярах. До цього часу підписані з боку Відповідача акти за формою "3-пільга" на адресу Позивача від Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації не надійшли.

Позивач зазначає, що витрати, понесені ним внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) на пільгових умовах в період з січня 2017 року по грудень 2017 року (включно) Відповідачем не погашено, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 61157,44грн.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариства Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації про стягнення 61157,44грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. № 3551-XII; Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ; Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ; Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР; Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-XII; Про охорону дитинства від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ та Про прокуратуру від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ.

В вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікації надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Факт надання позивачем пільговій категорії населенню послуг зв'язку підтверджується наступними документами: Витягами із списків абонентів за формою “ 2-пільга” за січень-грудень 2017 року; Скріншотами (витягами з електронної пошти), що підтверджують відправлення Позивачем списків абонентів за формою “ 2-пільга” на електронну адресу Відповідачу; Актами звіряння розрахунків за формою “ 3-пільга”; Супровідними листами та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Докази здійснення відповідачем оплати 61157,44грн. заборгованості за надання телекомунікаційних послуг у період з січня по грудень 2017 року в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Заперечення відповідача, що викладені у відзиві на позов, спростовується викладеним вище.

При цьому, судом враховано, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання шляхом примусового стягнення.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, що наведені відповідачем у відзиві, судом оцінюються критично у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

За даних обставин, позовні вимоги про стягнення 61157,44грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, підтвердженні належними доказами та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації (вул. Незалежності, 117, смт. Диканька, Полтавська область, 38500, ідентифікаційний код 03195116, інші відомості: відсутні) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м.Київ, 01601 (ідентифікаційний код 21560766) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, буд. 33, м. Полтава, 36000; , інші відомості: відсутні) 61157,44грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 1762,00грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Паламарчук В.В.