ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.2018 Справа № 905/1619/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянув у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 27762 грн. 50 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулося до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків 27762 грн. 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.07.2017 на адресу філії ПАО Судоходна компанія «Укрречфлот» Николаевский речной порт для ТОВ «МТА СервисЛ» (вантажоодержувач) по залізничній накладній №51013233 надійшов вантаж шари ст. помол у вагоні №53169413, вантажовідправник ПрАТ «МК» Азовсталь». До відправки вказаний вагон надійшов з вагою, зазначеній у накладній №51013233 - 62000 кг. Після прибуття на станцію Тимкове Одеської залізниці органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу та встановлена нестача вугілля у вагоні №53169413 масою 2080 кг., що відображено в комерційному акті №414115/26/57 від 24.07.2017.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.09.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у звязку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

13.09.2018 через канцелярію господарського суду Донецької області відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не надано доказів оплати заподіяних відповідачем збитків, які заявлені до відшкодування у зазначеній позовній заяві.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

15.07.2017 за залізничною накладною №51013233 ПрАТ «МК «Азовсталь» (відправник) зі станції відправлення Сартана Донецької залізниці відвантажило на адресу філіалу ПАО «Судоходная компанія «Укрречфлот» Николаевский речной порт» для ТОВ «МТА Сервис Л» (одержувач) у вагоні №53169413 вантаж шари ст. помол (лантух). Виходячи зі змісту накладної №51013233, маса вантажу у вагоні №53169413 становить 62000 кг. Згідно пункту 7 залізничної накладної: вантаж вкритий захисною сіткою. Вага сітки 131 кг. БИГ-БЕГИ-74 шт. Вага лантуха 2 кг Для вивезення водним транспортом в Арменію.

Під час прибуття вагону на станцію Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці на підставі ст.24, 52 Статуту залізниць України 20.07.2017 згідно акту загальної форми №3097 від 20.07.2017 та 24.07.2017 згідно акту загальної форми №62 від 24.07.2017 ст.Тимкове Одеської залізниці була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №53169413 тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Під час перевірки на 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача, повірених 26.04.2017, виявилось, що у вагоні №53169413 фактична маса брутто вагону склала 81920кг., вага тари 22000кг., маса вантажу нетто 59920кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж вкритий захисною сіткою, яка закріплена 3-ма дротяними увязками до передніх і 3-ма до задніх дверей. Біля передніх за рухом поїзду дверей 1-на увязка не задіяна, захисна сітка пошкоджена. Вантаж завантажений у два яруси, у нижньому ярусі 35 місць у верхньому 2. Загальна кількість місць 37, що відповідає документу. З лівої сторони за рухом потягу над 1-2 люком у другому ярусі пошкоджено один біг-бег виріз розміром 400х1000 мм. Вагон глухотвердний, люка укручені дротом. Вантаж, якого не вистачає у вагоні уміститься міг. В документі значиться «Охорона залізниці 484809». Вагон прибув під охороною ВОХР ст..НД Вузол Немченком В,Г., по ст.Тимкове узятий під охорону ВОХР ст.Долинська ОСОБА_1 По станції Тимкове доступ до вантажу усунуто шляхом увязування пошкодженого біг-бега 2 ма дротяними увязками та маркування захисної сітки. Зважування вагону проводилось двічі, недостача склала 2080 кг.

Факт нестачі вантажу у вагоні №53169413 підтверджується комерційним актом №414115/26/57 від 05.06.2017, який підписаний належними особами, зокрема: директором станції, працівниками станції.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачами в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

За змістом статті 130 Статуту залізниць України, пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За змістом п.2.7 роз'яснення №04-5/601 від 29.05.2002 президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) до 0,5% маси всіх інших вантажів.

Згідно даних залізничної накладної №51013233 у вагон №53169413 було завантажене кулі сталеві помольні.

За даними комерційного акту №414115/26/57 від 24.07.2017 недостача у вагоні №53169413 складає 2080 кг.

Згідно довідки №0104/5359 від 20.08.2018 ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», та рахунку-фактури №91364990 від 15.07.2017 вартість однієї тони коксу доменного складає 604 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату відвантаження товару 15.07.2017 становить 15685 грн. 03 коп.

В матеріалах справи міститься договір комісії №0103153/027-К від 12.02.2015 укладений між ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (Комітент) та ТОВ «Метінвест СМЦ» (Комісіонер), за результатами якого в порядку і на умовах, визначених цим договором, комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори поставки металопродукції, виробником яких є комітент.

Згідно довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» №02-379 від 02.04.2018 за підписом головного бухгалтера встановлено, що ТОВ «Метінвест СМЦ» 04.08.2017, здійснив оплату на адресу ПрАТ «МК «Азовсталь» по рахунку-фактурі №91364990 від 15.07.2017, з урахуванням корегуючого рахунку-фактури №91384485 від 25.09.2017, у сумі 36023,16 Дол. США.

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за спірною відправкою суд встановив, що вартість недостачі вантажу у вагоні №53169413 складає 27762 грн. 50 коп., виходячи з наступного розрахунку:

2080кг 310кг (62000 кг х 0,5%) = 1770 кг.

1,77 т. х 15685,03 грн. = 27762 грн. 50 коп.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що саме відповідач своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 27762 грн. 50 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 27762 грн. 50 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) вартість нестачі вугілля у розмірі 27762 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Повний текст рішення складено та підписано 23 жовтня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов