ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.2018 м. Ужгород Справа № 907/419/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Хустської міської ради, м. Хуст

до публічного акціонерного товариства «Техномаш», м. Хуст

про стягнення суми 422680,84грн.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 214/02-12 від 29.01.18р.);

від відповідача не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 590944,22грн. заборгованості по орендній платі за Договором №0531 від 25.03.2014 року оренди земельної ділянки площею 5,7400га по вул. І.Франка, 207 у м. Хуст для розміщення та експлуатації основних будівель та споруд, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 6, 11, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 286 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.07.2018 у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України судом було відкрито загальне позовне провадження та призначено дату підготовчого засідання на 25.07.2018.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.07.2018 підготовче провадження у справі було відкладено на 20.08.2018.

Ухвалою суду від 20.08.2018 підготовче засідання відкладено на 18.09.2018.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.09.2018 у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.10.2018, а також прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов укладеного 25.03.2014 між сторонами у справі договору оренди земельної ділянки, зокрема, в частині своєчасного внесення орендної плати. У звязку з чим, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості про орендній платі, а також суми нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 120 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвали суду про відкриття провадження у справі, відкладення підготовчого засідання та закриття підготовчого провадження і перехід до розгляду справи по суті були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, а саме: 90400, м. Хуст, вул. І.Франка, буд. 207, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №786, 590, 690 та отримані ПАТ «Техномаш» -20.07.2018, 03.08.2018, 29.09.2018.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення. Разом з тим, письмово відзиву по суті позовних вимог суду не надав, явку уповноваженого представника у засідання суду з розгляду справи по суті не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 02.10.18 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2014 року між позивачем Хустською міською радою (Орендодавець) та відповідачем - ПАТ «Техномаш» (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в управлінні з питань майна комунальної власності виконавчого комітету Хустської міської ради, про що у книгах записів реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 25.03.2014 №0531.

Відповідно до п. 1 цього Договору сторони погодили, що орендодавець, на підставі рішення №1219 IX сесії Хустської міської ради VI скликання від 10.12.2013, передає, а орендар, приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 5,7400 га, яка знаходиться за адресою м. Хуст, вул. І. Франка, №207 (п.1.1,2.1).

Земельна ділянка надана в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншою промисловості (п 5.1).

Згідно з п. 3.1 договору земельна ділянка передається в оренду терміном на 2 роки. Після закінчення строку Договору орендар у відповідності до абз. 1,2,3,4,5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» має переважне право на поновлення Договору на новий термін, якщо інше не передбачене цим Договором. У цьому разі орендар зобовязаний письмово повідомити орендодавця про наміри, щодо продовження дії Договору на новий термін не пізніше ніж за 2-а місяці до його закінчення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладається Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення у відповідності до абз. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з п.4.1. Договору за користування земельною ділянкою ПАТ «Техномаш» зобовязувалось щомісячно вносити орендну плату до 30-го числа місяця наступного за звітним.

Пунктами 4.2-4.3 договору сторони узгодили, що орендна плата за землю вноситься орендарем відповідно до 44-го економіко-планувального району м. Хуст і складає 175 604,25 грн. в рік або 14 633,69 грн. в місяць (згідно з розрахунком). Орендна плата вноситься щомісячно на розрахунковий рахунок орендодавця (Місцевий бюджет м. Хуст-13050200 р/р 0004 код 37891119; ГУДКСУ у Закарпатській обл., м. Ужгород, МФО 812016) до 30-го числа місяця наступного за звітним.

На виконання умов вищевказаного договору Хустською міською радою передано, ПАТ «Техномаш» прийнято земельну ділянку площею 5,7400 га, яка знаходиться за адресою м. Хуст, вул. І. Франка, №207 (в матеріалах справи).

Надалі Додатковою угодою від 17.04.2014 до Договору оренди земельної ділянки №0531 від 25.03.2014 на підставі рішення X сесії Хустської міської ради VI скликання №1458 від 16.04.2014, сторони узгодили, що плата за оренду земельної ділянки відстрочується на термін 6-ти місяців, а встановлена по Договору № 0531 орендна плата за землю розстрочена на той самий термін, але сплачується орендарем в подвійному розмірі встановленої місячної орендної плати.

Так, відповідно до п. 3.2 вказаної угоди орендар зобовязався вносити на розрахунковий рахунок орендодавця: до 30.09.2014 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за перший місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки ( за період з 17.04. 2014 по17.05.2014); до 30.10.2014 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за другий місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (за період з 17.05. 2014 по17.06.2014); - до 30.11.2014 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за третій місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (за період з 17.06 2014 по17.07.2014); - до 30.12.2014 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за четвертий місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (за період з 17.07 2014 по17.08.2014); до 30.01.2015 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за пятий місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (за період з 17.08 2014 по17.09.2014); до 30.02.2015 року - орендну плату в розмірі 29 267,38 грн. - за шостий місяць відстроченої сплати з моменту державної реєстрації ділянки (за період з 17.09.2014 по17.10.2014). За наступний період орендна плата справляється орендарем в розмірі, визначеному умовами Договору оренди №0531 укладеного 25.03.2014.

18.02.2015 сторони дійшли згоди внести зміни до договору оренди земельної ділянки №0531 від 25.03.2014, що знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. їв. Франка, 207, площею 5,7400 га, виклавши їх у наступній редакції: «п. 2.3. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 7 310 989,39 грн.,»; «п. 4.2. Орендна плата за землю складає: 219 329,71 грн. в рік або 18 277,48 грн. в місяць».

За доводам позивача, відповідачем порушено умови договору щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою в установлених в договорі сумах та строки.

Як вбачається з долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості, у відповідача наявний борг перед позивачем в розмірі 417 974, 10 грн.

Зважаючи на наявність заборгованості та з метою позасудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією №280/02-12 від 07.02.2018 та вимогою погасити наявну заборгованість. Однак відповідач на вказане належним чином не відреагував, борг не погасив, що змусило позивача звернутися за захистом свого порушеного права до суду з даним позовом.

У звязку з простроченням сплати вказаної заборгованості позивачем також нараховано 4706,74грн. пені за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року.

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 422680,84грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що 25.03.2014 орендодавець передав публічному акціонерному товариству «Техномаш» у строкове платне користування об'єкт оренди (земельну ділянку промислового використання площею 5,7400 га, яка знаходиться за адресою м. Хуст, вул. І. Франка, №207), що підтверджується актом прийому передачі від 25.03.2014, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками (копія акту наявна у матеріалах справи).

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. в ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті орендної оплати за користування земельною ділянкою у розмірі 417974,10 грн., відповідачем у ході розгляду справи у встановленому законом порядку не спростовано та не заперечено, а тому позовні вимога в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму 4706,74грн. пені за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року (розрахунок в матеріалах справи).

Аналізуючи дані вимоги позивача, суд вважає, що такі підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України №543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку правильності обчислення суми пені за несвоєчасний розрахунок з урахуванням вимог ст. 232 Господарського кодексу України, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення пені в сумі 4706,74грн. задовольнити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Хустської міської ради, м. Хуст до публічного акціонерного товариства «Техномаш», м. Хуст про стягнення суми 422680,84грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Техномаш» (90400, м. Хуст, вул. І.Франка, буд. 207, ідентифікаційний код 14309712) на користь Хустської міської ради (90400, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 27, ідентифікаційний код 34005221) суму 422680,84грн. (Чотириста двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят грн. 84 коп.) заборгованості за договором оренди землі від 25.03.2014, в тому числі суму 417974,10грн. основного боргу та 4706,74грн. пені за несвоєчасний розрахунок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 8864,16 грн. (Вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 16 коп.).

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 11.10.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі