УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

17.10.2018Справа № 906/608/18

За позовомФізичної особи-підприємця Ящука Володимира Олександровича
доЖитомирської обласної державної адміністрації
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаОСОБА_2
провизнання незаконними і скасування акта та визнання недійсним договору
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Снісар Б.Ю.
від третьої особи:Шмат Р.П.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ящук Володимир Олександрович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконними і скасування акта та визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації №121 від 05.04.2018 «Про розпорядження землями державної власності несільськогосподарського призначення» в частині доручення управлінню екології і природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації укласти з фізичною особою ОСОБА_5 договір оренди водного об'єкта в комплексі із земельною ділянкою державної власності.

Також позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним укладеного між Житомирською обласною державною адміністрацією та ОСОБА_5 договору оренди водного об'єкта №14 від 12.04.2018.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.07.2018 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Ящука Володимира Олександровича разом з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 24.09.2018.

В підготовчому засіданні 24.09.2018 судом оголошувалась перерва на 17.10.2018.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується його особистим підписом та підписом його представника в розписці в повідомленні про перерву.

Частиною 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, оскільки позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, та не повідомив суд поважних причин його неявки, суд приходить до висновку про можливість проведення підготовчого засідання за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, заявив усне клопотання про закриття провадження у даній справі у зв'язку з тим, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу в підготовчому засіданні, суд встановив наступне.

19.06.2007 між Житомирською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Приватним підприємцем Ящуком Володимиром Олександровичем (орендар) укладено договір оренди водних об'єктів загальнодержавного значення, зокрема, оренди водного об'єкта в межах Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області загальною площею 8,7765 га, в тому числі під водою 4,9600 га, гідротехнічними спорудами, прибережною захисною смугою 3,8165 га для рибогосподарських потреб.

Також 11.10.2007 між Житомирською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Приватним підприємцем Ящуком Володимиром Олександровичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб загальною площею 8,7765 га, у тому числі під водою - 4,9600 га, під прибережною смугою - 1,9107 га, під болотом - 1,9058 га, яка знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населеного пункту.

Головою Житомирської РДА видано розпорядження №364 від 15.06.2017 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду», пунктом першим якого визначено розірвати договір оренди земельної ділянки водного фонду, укладений 11.10.2007 між Житомирською РДА та ФОП Ящуком Володимиром Олександровичем.

Житомирським окружним адміністративним судом за результатами розгляду адміністративної справи №806/1801/17 за позовом ФОП Ящука Володимира Олександровича до Житомирської ОДА, Житомирської РДА про скасування розпоряджень ухвалено рішення, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження Житомирської РДА № 364 від 15.06.2017 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки водного фонду».

Пунктом 4 розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації №519 від 27.12.2017, затверджено суб'єкту господарювання ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення в оренду для рибогосподарських потреб (10.07) земельної ділянки водного фонду площею 10,3030 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території Глибочицької сільської ради Житомирського району.

05.04.2018 головою Житомирської обласної державної адміністрації видано розпорядження №121 «Про розпорядження землями державної власності несільськогосподарського призначення», пунктом 18 якого управлінню екології та природних ресурсів облдержадміністрації доручено укласти з суб'єктами господарювання договори оренди водних об'єктів в комплексі із земельними ділянками державної власності за переліком згідно з додатком 14.

Серед інших, у додатку №14 значиться суб'єкт господарювання - фізична особа ОСОБА_2; площа земельної ділянки - 10,3030 га; місце розташування земельної ділянки, кадастровий номер - на території Глибочицької сільської ради Житомирського району НОМЕР_1; цільове призначення земельної ділянки - для рибогосподарських потреб; термін оренди - до 14.03.2028; нормативна грошова оцінка - 143777,38 грн.; орендна плата на рік - 8% від НГО 11502,19 грн.

На виконання п. 14 розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації №121 від 05.04.2018, між Житомирською обласною державною адміністрацією (орендодавець), та ОСОБА_2 (орендар), 12.04.2018 укладено договір оренди водного об'єкта №14, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об'єкт для рибогосподарських потреб: ставок площею 7,2745 га, розташований на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами с. Гадзинка Житомирського району Житомирської області. Об'єктом оренди за цим договором є: вода (водний простір) водного об'єкта - 83,20 тис. м куб, 7,2745 га; земельна ділянка: під водним об'єктом - 7,2745 га, прибережна смуга, болото та гідроспоруда - 3,0285 га, земельна ділянка (кадастровий номер) НОМЕР_1.

Спір у справі виник у зв'язку з оскарженням позивачем законності видання Головою Житомирської обласної державної адміністрації розпорядження №121 від 05.04.2018 в частині його пункту 18, а також укладення договору оренди водного об'єкта №14 від 12.04.2018.

Тобто, фактично у даній справі спір стосується правомірності передачі в оренду земельних ділянок водного фонду для рибогосподарських потреб третій особі.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 зазначеної статті).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 Земельного кодексу України. При цьому, порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) встановлено відповідно Указом Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації розпорядження №121 від 05.04.2018, яким, в тому числі, надано водний об'єкт у користування фізичній особі, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №911/4111/16.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За нормами ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку заявляє про визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

В даному випадку, позивач оспорює дійсність правочину, стороною якого він не являється, а саме - договору оренди водного об'єкта №14 від 12.04.2018, укладеного між Житомирською обласною державною адміністрацією та ОСОБА_5 як фізичною особою.

При цьому, відповідачами у даній справі мають залучатись сторони оскаржуваного правочину, а справа розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки однією із таких сторін є фізична особа.

З аналогічних підстав Великою Палатою Верховного Суду була винесена постанова від 05.06.2018 у справі №910/856/17, якою закрито провадження в господарській справі.

Таким чином суд приходить до висновку, що за своїм суб'єктним складом, предметом та характером спірних правовідносин справа підлягає розгляду за правилами цивільного, а не господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 вказаної статті якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи, що спір не підлягає розгляду господарським судом, позивач має право звернутися з відповідним позовом до місцевого загального суду, визначеного за правилами підсудності згідно положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу учасників судового процесу на те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 провадження у справі №806/1985/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Ящука В.О. до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування п.4 розпорядження №519 від 27.12.2017 р., п.14 розпорядження №121 від 05.04.2018, закрито у зв'язку з непідвідомчістю даного спору адміністративній юрисдикції.

Вказана ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили, а відтак є обов'язковою для виконання на всій території України.

За таких обставин, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено неможливість розгляду даної справи в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак не підлягає задоволенню клопотання представника ОСОБА_5 про закриття провадження у справі у зв'язку з необхідністю розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

2. Провадження у справі №906/608/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Ящука Володимира Олександровича до Житомирської обласної державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2, про визнання незаконними і скасування акта та визнання недійсним договору закрити.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 19.10.2018.

Суддя В.П. Босий