РІШЕННЯ

02 жовтня 2018 року Справа № 913/345/18

Провадження №33/913/345/18

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Державного підприємства "Первомайськвугілля", вул.Куйбишева, буд.21, м. Гірське Попаснянського району Луганської області, 93292

про стягнення 365 492 грн 78 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача -представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (як новий кредитор) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства "Первомайськвугілля" про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг від 04.05.2016 №04/05-2-2016 ст у розмірі 365 492 грн 78 коп. з яких:

- 571 грн 27 коп. - сума пені;

- 83 405 грн 32 коп.- сума штрафу;

- 54 867 грн 21 коп. - 3 % річних;

- 226 648 грн 98 коп. - інфляційні збитки.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в 2016 році на виконання умов вказаного договору, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (первісний кредитор) надав відповідачу послуги зі складування в бурт вугільної продукції та навантаження вугільної продукції в залізничні вагони або автомобільний транспорт в місця, вказані в заявках замовника на суму 1 883577 грн 74 коп., які були сплачені частково, у зв'язку з чим, борг відповідача складає 1764566 грн 86 коп. За договором від 05.06.2017 № 05/06-2016-2 про відступлення права вимоги позивач одержав від вказаного первісного кредитора право вимоги від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. Відступлено право вимоги на суму основного боргу у сумі 1 741 504 грн 62 коп., а також у відповідності до умов п. 2.4 договору до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

У зв'язку із порушенням грошових зобов'язань боржником, позивачем нараховані та заявлені до стягнення відповідні штрафні санції та компенсаційні платежі за суми ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.08.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.08.2018 відкладено підготовче засідання на 13.09.2018.

Відповідач у відзиві за вих.№01/4-1-193 від 07.08.2018 проти позову заперечує та в частині пені та штрафу посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, а в частині вимог за ст. 625 ЦК України - на їх невірний розрахунок, який слід робити з часу одержання від позивача претензії про сплату боргу (з 08.12.2017).

Договором відступлення прав вимоги №05/06-2016-2 від 05.06.2017 згідно п.1.3 відступлено право вимоги на суму основного боргу в розмірі 1741504 грн 62 коп., однак не встановлено строк виконання боржником зобов'язання по оплаті боргу. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що право вимоги на 3 % річних та інфляційних втрат є переданими тільки з дати виникнення прострочення виконання зобов'язання з оплати боргу, тобто з 08.12.2017. У зв'язку з чим, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період з 12.07.2016 до 08.12.2017 є безпідставним.

Позивач у відповіді на відзив за вих.№13 від 27.08.2018 не погоджується з доводами відповідача, оскільки відповідно до п.3.4 договору про надання послуг від 04.05.2016 №04/05-2-2016 сторонами передбачено, що замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості виконаних послуг, за які допущено прострочення оплати за кожен день прострочення. За прострочення оплати понад 30 днів замовник додатково сплачує виконавцю штраф у розмірі 7 % не виплаченої, або несвоєчасно виплаченої суми. 16.11.2017 позивач звернувся з претензією до відповідача, яку останній отримав 30.11.2017 та не відреагував. Тому відповідачем нараховано пеню з 08.12.2017 по 30.06.2018, протягом 6 місяців коли зобов'язання повинно було виконано. Крім того, в договорі про відступлення прав вимоги №05/06-2016-2 від 05.06.2017 не міститься обмеження щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, за період після передачі прав вимоги.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.09.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 02.10.2018.

В судове засідання 02.10.2018 сторони своїх представників не направили, були повідомлені про час та місце проведення судового засідання належним чином.

Судом враховано належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, а також те, що на адресу суду не надходило обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, наразі відповідачем надано відзив із викладенням власної правової позиції, контррозрахунок, а позивачем надано документи, необхідні для правильного вирішення спору.

За таких обставин, враховуючи процесуальні строки вирішення спору по суті, у судовому засіданні 02.10.2018 постановлено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази сторонами, суд

В С Т А Н О В И В:

04.05.2016 між відповідачем - Державним підприємством "Первомайськвугілля" (відповідачем - боржником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (первісним кредитором) був укладений договір № 04/05-2-2016-ст про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язуэться за завданням замовника нададати послуги, визначені в п.1.2 цього договору, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги, за цінами і у кількості, зазначених у цьому договорі або додатках до нього (п.1.1 договору) (а.с.19-20).

Відповідно до положень п.1.2 договору виконавець за завданням замовника приймає на себе зобов'язання щодо надання послуг зі складування в бурт вугільної продукції та навантаження вугільної продукції в залізничні вагони або автомобільний транспорт в місцях, вказаних у заявках замовника.

Факт виконання виконавцем взятих на себе обов'язків фіксується в актах виконаних робіт (наданих послуг), що є невід'ємною частиною цього договору (п.1.3 договору).

В п.3.1 договору сторони погодили, що ціна договору складається із загальної кількості складованої, навантаженої вугільної продукції і вартості 1 (однієї) тони складування, навантаження. Вартість послуг підтверджується калькуляцією, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.4 оплата послуг здійснюється на протязі 10 банківських днів після підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт.

У разі недотримання замовником строків оплати наданих послуг, передбачених в п.3.4 договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості виконаних послуг, за які допущено прострочення оплати за кожен день прострочення. За прострочення оплати понад тридцять днів замовник додатково виплачує виконавцю штрафу у розмірі 7% від не виплаченої, або несвоєчасно виплаченої суми (п.4.2 договору).

Термін дії цього договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2016 за умови, що кожна із сторін не заявить про його розірвання або припинення не пізніше ніж за один місяць до вказаного терміну, договір вважається продовженим на наступний рік на цих же умовах (без додаткової умови) (п.6.1 договору).

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 01.02.2017 в якій, у зв'язку з економічними чинниками, що негативним чином впливають на зростання прямих виробничих витрат, загальновиробничих, адміністративних та інших витрат сторони прийшли до згоди збільшити вартість послуг шляхом підписання даної додаткової угоди та калькуляції до неї (зокрема, витрати за 1 тн на перміщення вугільної продукції при завантаженні з бурту в жд вагон складають 32 грн 25 коп.;на переміщення вугільної продукції для складування її в бурт складають 18 грн 93 коп.

При розгляді справи судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надав послуги з складування в бурт вугільної продукції та навантаження вугільної продукції в залізничні вагони та автомобільний транспорт, на загальну суму 1883577 грн 74 коп. за період з 30 червня 2016 року по 30 квітня 2017 року, що підтверджується доданими до справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані сторонами належним чином (а.с.26-45). Факт одержання послуг на вказану суму відповідачем не заперечується.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що права та обов'язки за договором можуть бути передані третім особам тільки за згодою сторін.

Згодом, 05.06.2017 між позивачем - фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (новим кредитором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (первісним кредитором) було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/06-2016-2 (а.с.48-50). На договорі зроблено відмітку про його погодження боржником (відповідачем) (підписано генеральним директором Державного підприємства "Первомайськвугілля" Б.О. Перепелиця).

У відповідності до умов п. 1.1 цього договору сторони дійшли згоди про те, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №04/05-2-2016 ст від 04.05.2016, укладений між первісним кредитором та Державним підприємством "Первомайськвугілля" про надання послуг зі складування в бурт вугільної продукції та навантаження вугільної продукції в залізничні вагони та автомобільний транспорт.

За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. За даним договором відступається право вимоги на суму основного боргу у розмірі 1741504 грн 62 коп.

Відповідно до п.2.3 договору первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги за цим договором протягом 15 календарних днів з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку представнику боржника.

Також відповідно до п. 2.4 договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а саме заборгованість за основним договором у розмірі 1741504 грн 62 коп.

За відступлення прав вимоги за основним договором, новий кредитор за письмовою вимогою первісного кредитора, зобов'язується сплатити первісному кредитору визначену грошову суму у розмірі 1741504 грн 62 коп. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок первісного кредитора (п.3.2 договору).

Як свідчить зміст правочину, він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 6.1 договору).

За матеріалами справи вбачається, що позивач, як новий кредитор, у листопаді 2017 року надіслав відповідачу листа за вих.№10 (претензія № 1 від 16.11.2017) про сплату вказаного боргу, що не було зроблено боржником. За вказаних обставин позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Правове регулювання правовідносин щодо уступки права вимоги здійснюється гл. 47 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 512 цього Кодексу передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № 04/05-2-2016-ст від 04.05.2016 є договором про надання послуг та регулюється, зокрема, главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України законодавцем передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Надання послуг підтверджується належним чином, а саме підписаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №4 від 30.06.2016 на суму 256 649 грн 57 коп., №1 від 31.07.2016 на суму 13 095 грн 43 коп., №3 від 31.12.2016 на суму 17 294 грн 15 коп., №6 від 31.12.2016 на суму 37 090 грн 90 коп., №1 від 30.06.2016 на суму 92 246 грн 99 коп., №4 від 31.05.2016 на суму 251 648 грн 19 коп., №7 від 31.05.2016 на суму 250 049 грн 88 коп., №1 від 31.01.2017 на суму 17 217 грн 35 коп., №4 від 31.01.2017 на суму 173 433 грн 75 коп., №5 від 31.01.2017 на суму 104 097 грн 64 коп., №1 від 28.02.2017 на суму 14 973 грн 35 коп., №4 від 28.02.2017 на суму 147 334 грн 04 коп., №5 від 28.02.2017 на суму 84 277 грн 96 коп., №1 від 31.03.2017 на суму 29 509 грн 66 коп., №4 від 31.03.2017 на суму 156 159 грн 11 коп., №5 від 31.03.2017 на суму 111 565 грн 01 коп., №1 від 30.04.2017 на суму 53669 грн 13 коп., №4 від 30.04.2017 на суму 38 423 грн 15 коп., №5 від 30.04.2017 на суму 32 620 грн 23 коп., №8 від 30.04.2017 на суму 2 225 грн 25 коп., на за загальну суму 1883577 грн 74 коп.

За договором про відступлення права вимоги № 05/06-2016-2 позивачу, як новому кредитору передано право вимоги за договором №04/05-2-2016 ст від 04.05.2016, на суму основного боргу за вказаними актами у розмірі 1741504 грн 62 коп.

Як вбачається, позивач не заявляє вимог про стягнення основного боргу у сумі 1741504 грн 62 коп., а просить стягнути додаткові вимоги на підставі п.4.2. договору та ст. 625 ЦК України у вигляді пені у сумі 571 грн 27 коп., штрафу у сумі 83 405 грн 32 коп., 3 % річних в сумі 54 867 грн 21 коп., інфляційні збитки в сумі 226 648 грн 98 коп., у зв'язку із допущеним простроченням виконання грошового зобов'язання, зокрема за вказаними актами, за виключенням актів №1 від 30.06.2016 на суму 92 246 грн 99 коп., №4 від 31.05.2016 на суму 251 648 грн 19 коп., №7 від 31.05.2016 на суму 250 049 грн 88 коп.

Загальна сума боргу за вказаними актами, за якими позивач нараховує у зв'язку із допущеним боржником простроченням платежі за статтею 625 ЦК України, складає 1289632 грн 68 коп.

Відповідно до даних акту звірки підписаного сторонами з станом на 10.11.2017 аборгованість за договором про надання послуг від 04.05.2016 №04/05-2-2016 ст складає 1191504 грн 62 коп., що критично оцінюється судом та до уваги не приймається з огляду на те, що вказаний акт звірки не деталізований, самим позивачем не підписаний (а.с.47). Крім того, сторонами не надано належних доказів на підтвердження часткових оплат боржником боргу (у разі їх здійснення).

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів щодо належного виконання зобов'язань боржником згідно п.3.4 договору (яким передбачено, що оплата послуг здійснюється на протязі 10 банківських днів після підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт), а також доказів здійснення в подальшому часткових оплат на користь нового кредитора, суд дійшов висновку щодо допущення боржником прострочення у виконанні грошового зобов'язання за вказаними актами на суму 1289632 грн 68 коп. Що також не заперечується відповідачем.

Відсутність у позові вимоги про стягнення основного боргу не є перешкодою для розгляду по суті обґрунтованості заявлених додаткових вимог, за умови, що позивач надає докази у підтвердження існування боргу.

Оскільки судом встановлено факт прострочення сплати відповідачем боргу за надані послуги за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №4 від 30.06.2016 на суму 256 649 грн 57 коп., №1 від 31.07.2016 на суму 13 095 грн 43 коп., №3 від 31.12.2016 на суму 17 294 грн 15 коп., №6 від 31.12.2016 на суму 37 090 грн 90 коп., №1 від 31.01.2017 на суму 17 217 грн 35 коп., №4 від 31.01.2017 на суму 173 433 грн 75 коп., №5 від 31.01.2017 на суму 104 097 грн 64 коп., №1 від 28.02.2017 на суму 14 973 грн 35 коп., №4 від 28.02.2017 на суму 147 334 грн 04 коп., №5 від 28.02.2017 на суму 84 277 грн 96 коп., №1 від 31.03.2017 на суму 29 509 грн 66 коп., №4 від 31.03.2017 на суму 156 159 грн 11 коп., №5 від 31.03.2017 на суму 111 565 грн 01 коп., №1 від 30.04.2017 на суму 53669 грн 13 коп., №4 від 30.04.2017 на суму 38 423 грн 15 коп., №5 від 30.04.2017 на суму 32 620 грн 23 коп., №8 від 30.04.2017 на суму 2 225 грн 25 коп., на загальну суму 1289632 грн 68 коп., наявні правові підстави для застосування відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Позивач просить стягнути 3% річних в сумі 54 867 грн 21 коп. розраховані окремо за кожним актом (за загальний період з 12.07.2016 по 30.06.2018) та інфляційні в сумі 226 648 грн 98 коп. (з липня 2016 року по квітень 2018 року).

Відповідач надав контррозрахунок цих вимог на суму 21 729 грн 30 коп. - 3% річних за період з 08.12.2017 по 30.06.2018 та 67060 грн 56 коп. - інфляційних втрат за період з грудня 2017 року по червень 2018 року, оскільки вважає, що за договором відступлення права вимоги передано лише вимоги щодо боргу, а прострочення сплати останнього виникло після письмової вимоги позивача про це у порядку ст. 530 ЦК України.

Суд частково погоджується з доводами сторін та виходить з наступного.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно предмету договору про відступлення права вимоги № 05/06-2016-2 від 05.06.2017, новий кредитор (позивач) одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. За даним договором відступається право вимоги на суму основного боргу у розмірі 1741504 грн 62 коп.

У відповідності до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи зі змісту норми ст. 514 Цивільного кодексу України, суд вважає, що у договорі має бути вказано, що певні права не передаються, у разі досягнення сторонами умов щодо встановлення певних обмежень.

Якщо предмет зобов'язання є подільним (наприклад,

зобов'язання по сплаті грошових коштів як основного боргу), то

новому кредитору може бути передана лише частина прав первісного

кредитора разом із субсидіарними правами у відповідній частині.

Оскільки сторони не зазначили, що права вимоги 3% річних та інфляційних втрат, пені, штрафу, не передаються новому кредитору, вони є переданими з дати прострочення виконання зобов'язання з оплати боргу.

Щодо строку виконання зобов'язань, зокрема здійснення оплати наданих послуг, то він зазначений у договорі про надання послуг в п.3.4. (це умови, що існували на момент переходу права вимоги, оскільки інші умови сторонами не визначалися).

Крім того, судом враховується, що за своєю юридичною природою укладений сторонами договір уступки не припиняє та не змінює зобов'язання, а призводить лише до заміни сторони кредитора у зобов'язанні.

Так на час укладення договору про відступлення права вимоги № 05/06-2016-2 від 05.06.2017 строк виконання зобов'язань боржника настав, за вказаними актами, враховуючи умови п.3.4. основного договору, було наявним прострочення виконання.

Враховуючи зазначене, доводи відповідача, викладені у відзиві та на підставі яких зроблено контррозрахунок позовних вимог, судом визнаються помилковими. Крім того, в договорі уступки зроблено відмітку про згоду на його укладання боржником, а кредитор замінений у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що разом свідчить про обізнаність щодо строку оплати, його встановлення за основним договором.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум 3% річних на суму 54 867 грн 21 коп., які розраховані окремо по кожному акту за загальний період прострочення з 12.07.2016 по 30.06.2018, суд зазначає про наявність помилок, зокрема позивачем не правильно визначено дати виникнення прострочення (в порушення вимог п.3.4. договору, без врахування банківських днів).

Судом також враховується, що нарахування здійснюється позивачем на округлену суму боргу, без зазначення копійок.

Крім того, хоча акт №1 на суму 13095,43 грн підписаний сторонами 31.07.2016, відповідно прострочення виникло з 13.08.2016, разом з цим позивач розраховує лише з 12.08.2017, скорочуючи період, що за висновком суду оцінюється як його право, що не призводить до порушення інтересів відповідача (а.с.11-12).

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою інформаційно-правової системи "Законодавство" із правильним визначенням дат виникнення прострочення та підрахунок днів проводився з урахуванням святкових днів та релігійних свят за загальним правилом, враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України у 2017 році та згідно розпорядження КМ України від 16.11.2016 №850-р "Про перенесення робочих днів у 2017 році", а також положення ст.254 ЦК України :

№/дата актуСума боргуКількість днівПеріод прострочення3% річних
№4 від 30.06.2016256 649,5771714.07.2016 - 30.06.201815 114,86
№1 від 31.07.201613 095,4332312.08.2017- 30.06.2018347,65
№3 від 31.12.201617 294,1552918.01.2017- 30.06.2018751,93
№6 від 31.12.201637 090,9052918.01.2017- 30.06.20181612,65
№1 від 31.01.201717 217,3550115.02.2017-30.06.2018708,96
№4 від 31.01.2017173 433,7550115.02.2017-30.06.20187141,64
№5 від 31.01.2017104 097,6450115.02.2017-30.06.20184 268,51
№5 від 28.02.201784 277,9647216.03.2017-30.06.20183269,49
№1 від 28.02.201714 973,3547216.03.2017-30.06.2018580,88
№4 від 28.02.2017147 334,0447216.03.2017-30.06.20185 715,75
№4 від 31.03.2017156 159,1144215.04.2017- 30.06.20185 673, 06
№5 від 31.03.2017111 565,0144215.04.2017- 30.06.20184 053,02
№1 від 31.03.201729 506,6644215.04.2017- 30.06.20181 071,92
№8 від 30.04.20172 225, 2540918.05.2017-30.06.201874,80
№4 від 30.04.201738 423,1540918.05.2017-30.06.20181 291,64
№5 від 30.04.201732 620, 23 40918.05.2017-30.06.20181 096,57
№1 від 30.04., 1340918.05.2017-30.06.20181 804,16
Всього: 54 595 грн 49 коп.
Враховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних в сумі 54 595 грн 49 коп.

Відносно заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат окремо по кожному зобов'язанню за загальний період з липня 2016 року по квітень 2018 року на загальну суму 226 648 грн 98 коп., суд зазначає наступне.

Згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011 № 386, інфляція - це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених Наказом Держстату України 01.07.2013 № 190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014 № 371 та від 05.11.2015 № 315) (далі - Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції - місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.7-11), господарський суд зауважує, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування, застосовуючи коефіцієнт інфляції за місяці, в які борг не існував повний місяць.

Судом також враховуються, що за правильним розрахунком суду за зобов'язаннями за актами №1 від 31.07.2016, №3 від 31.12.2016, №6 від 31.12.2016, інфляційні склали більші суми, ніж заявляються позивачем джо стягнення, а тому суд, не виходячі за межі позовних вимог, застосовує в розрахунку за вказані акти суми, розраховані позивачем.

З огляду на виявлені помилки в розрахунку інфляційних втрат, суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних, зроблений за допомогою інформаційно-правової програми "Законодавство":

№/дата актуСума боргуЗагальний індекс інфляціїПеріод простроченняІнфляційні втрати, грн.
№4 від 30.06.2016256 649,57127,14серпень 2016 - квітень 201869 656,60
№1 від 31.07.201613 095,43109,68серпень 2017 - квітень 20181 238,79
№3 від 31.12.201617 294,15117,34лютий 2017 - квітень 20182 959,00
№6 від 31.12.201637 090,90117,34лютий 2017 - квітень 20186 346,10
№1 від 31.01.201717 217,35116,18березень 2017 - квітень 20182 785,99
№4 від 31.01.2017173 433,75117,11березень 2017 - квітень 201828 064,27
№5 від 31.01.2017104 097,64117,11березень 2017 - квітень 201816 844,58
№5 від 28.02.201784 277,96114,12квітень 2017- квітень 201811 906,09
№1 від 28.02.201714 973,35114,12квітень 2017- квітень 20182 115,28
№4 від 28.02.2017147 334,04114,12квітень 2017- квітень 201820 814,36
№4 від 31.03.2017156 159,11113,90травень 2017- квітень 201820 471,42
№5 від 31.03.2017111 565,01113,90травень 2017- квітень 201814 625,44
№1 від 31.03.201729 506,66113,10травень 2017- квітень 20183 868,04
№8 від 30.04.20172 225, 25111,65червень 2017- квітень 2018259,38
№4 від 30.04.201738 423,15111,65червень 2017- квітень 20184 479,27
№5 від 30.04.201732 620, 23 111,65червень 2017- квітень 20183 802,77
№1 від 30.04., 13111,65червень 2017- квітень 20186 256,62
Всього: 215 516 грн 67 коп.
З огляду на зазначене, з відповідача підлягають правомірно стягненню інфляційні втрати саме в сумі 215 516 грн 67 коп.

У задоволенні решти інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю.

З приводу заявлених до стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до п. 4.2 договору на надання послуг, у разі недотримання замовником строків оплати наданих послуг, передбачених п. 3.4 договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості виконаних послуг, за які допущено прострочення оплати за кожен день прострочення. За прострочення оплати понад 30 днів замовник додатково виплачує виконавцю штраф у розмірі 7% від невиплаченої або несвоєчасно виплаченої суми.

Згідно з розрахунком пені, наведеним у позовній заяві, ці вимоги заявлені у сумі 571 грн 27 коп. із меншої суми боргу 1191504,62 грн (1191504,62 х 0,1% : 100% / 365 х 175 дн. (з 08.12.2017 по 30.06.2018).

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його невідповідність умовам договору та некоректність.

Як вбачається, позивач нараховує пеню із меншої суми боргу 1191504,62 грн, що є його правом. Разом з цим, позивачем не враховано, що прострочення по кожному акту виникло в різні дати, згідно погодженого сторонами в п.3.4. основного договору порядку та строків проведення розрахунків, про було зазначено вище.

Зокрема, позивачем не правильно визначено період нарахування пені, зокрема дати з якої виникло прострочення з оплати послуг за кожним актом, та в порушення ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України неправомірно розпочато нарахування пені з 08.12.2017, а не з дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Також суд звертає увагу позивача, що операція поділу на 365 днів у вказаному розрахунку є помилкою, оскільки вона застосовується при розрахунку 3% річних.

Невірним є й застосування 0,1% розміру пені, оскільки за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом перевірено, що у спірний період з облікова ставка НБУ складала менше ніж 0,1% від простроченої суми боргу, а тому не підлягала застосуванню. Враховуючи зазначене, розрахунок пені позивача не відповідає законодавству та не може бути відкорегований судом. Тому у задоволенні позову в частині пені слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення штрафу у сумі 83 405 грн 32 коп., то у відзиві відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності в один рік.

Так, у відповідності зі ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Законодавцем за ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до суду 12.07.2018 (згідно поштового штампу на конверті), а за матеріалами цієї справи строк позовної давності для стягнення штрафу у сумі 8 885 грн 64 коп. (із загальної суми штрафу 83 405 грн 32 коп.) закінчився 17.06.2018, враховуючи, що обчислення такого строку здійснюється, зокрема, за останніми актами здачі-прийняття робіт від 30.04.2017 на суми 53 669 грн 13 коп., 38 423 грн 15 коп., 32 620 грн 23 коп., 2 225 грн 25 коп., в день після 30-го дня для нарахування штрафу, а саме:

- 30.04.2017 - дата підписання актів сторонами;

- з 17.05.2017 строк оплати (10 банківських днів);

- з 18.05.2017 виникло прострочення та з 17.06.2017 можливе нарахування штрафу (прострочення більше 30 днів).

Підрахунок днів проводився з урахуванням святкових днів та релігійних свят за загальним правилом, враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України у 2017 році та згідно розпорядження КМ України від 16.11.2016 №850-р "Про перенесення робочих днів у 2017 році".

Щодо сум штрафу за прострочення сплати боргу за актами здачі-прийняття робіт, складеними до квітня 2017 року, то за ними, вочевидь, строк позовної давності також закінчився, що не потребує детального розрахунку, виходячи з відповідних календарних дат та строків, які передують зазначеним вище.

За таких обставин, у задоволенні штрафу слід відмовити за пропуском позивачем річного строку позовної давності для його стягнення.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних у сумі 54 595 грн 49 коп., втрати від інфляції в сумі 215 516 грн 67 коп.

Також згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 051 грн 68 коп.

Окремо суд зауважує про те, що при зверненні із позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 5483 грн 86 коп. згідно квитанції №0.0..1 від 12.07.2018, тоді як необхідно було сплатити судовий збір в сумі 5 482 грн 39 коп, що відповідало б заявленим позовним вимогам на суму 365 492 грн 78 коп.

Отже, судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи зазначене, на даний час існує необхідність повернення позивачу судового збору в розмірі 1 грн 46 коп., який може бути повернуто останньому з Державного бюджету України на підставі ухвали суду у разі звернення позивачем із відповідним письмовим клопотанням.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1, до Державного підприємства "Первомайськвугілля" про стягнення 365 492 грн 78 коп., задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" (вул.Куйбишева, буд.21, м. Гірське Попаснянського району Луганської області, 93292, ідентифікаційний код 32320594) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) 3% річних у сумі 54 595 грн 49 коп., втрати від інфляції в сумі 215 516 грн 67 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 4 051 грн 68 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 11.10.2018.

Суддя О.В. Драгнєвіч