УХВАЛА

м. Київ

11.10.2018Справа № 910/10904/18

За позовом фізичної особи-підприємця Макаренка Павла Борисовича

до держаного підприємства "СЕТАМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про стягнення 325 742,82 грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники учасників справи:

від позивача Домашенко О.Є.

від відповідача Конепуд Д.В.

від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Макаренко Павло Борисович (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до держаного підприємства "СЕТАМ" (далі - відповідач) про стягнення 325 742,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що взяв участь в електронних торгах з реалізації арештованого в межах виконавчого провадження майна, а саме: обладнання (основні засоби) в кількості 610 найменувань, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Сутиски, вул. Заводська, 1, реєстраційний номер лоту № 234967, які проводились відповідачем - державним підприємством "СЕТАМ", та був визнаний переможцем таких торгів.

Разом з тим, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2017 у справі № 826/12226/17 було зупинено реалізацію арештованого майна, а ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2018 у справі № 910/21049/17 також зупинено зведене виконавче провадження № 51881945, в межах якого проводились електронні торги.

Таким чином, позивач зазначав, що на даний момент існують обставини, які унеможливлюють виконання відповідачем зобов'язання з продажу та передачі позивачу, як покупцю, вищевказаного майна шляхом проведення електронних торгів. Таке зупинення відбулося внаслідок порушення зобов'язання з вини відповідача, який неналежним чином організував проведення торгів, а тому є підстава для повернення позивачу сплаченого гарантійного внеску, а також застосування абз. 2 ч. 1 ст. 571 Цивільного кодексу України в частині додаткової сплати відповідачем на користь позивача суми у розмірі завдатку, окрім повернення самої суми завдатку.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 325 742,82 грн., з яких: 162 871,41 грн. - гарантійний внесок, 162 871,41 грн. - додаткова сума у розмірі завдатку (гарантійного внеску).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/10904/18, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.09.2018.

20.09.2018 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову.

Представники сторін у підготовче засідання 20.09.2018 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.2018 відкладено підготовче засідання на 11.10.2018 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У підготовче засідання 11.10.2018 з'явився представник позивача та відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У підготовчому засіданні 11.10.2018 суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача 162 871,41 грн. гарантійного внеску та 162 871,41 грн. додаткової суми у розмірі завдатку (гарантійного внеску).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Згідно з пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/856/17, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що взяв участь в електронних торгах з реалізації арештованого в межах виконавчого провадження майна, а саме: обладнання (основні засоби) в кількості 610 найменувань, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, смт. Сутиски, вул. Заводська, 1, реєстраційний номер лоту № 234967, які проводились відповідачем - державним підприємством "СЕТАМ", та був визнаний переможцем таких торгів.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/15 від 29.09.2016 (надалі - Порядок), гарантійний внесок - грошова сума, що зарахована на рахунок організатора електронних торгів, яку за одним лотом сплачує учасник електронних торгів, крім випадків, передбачених цим Порядком, у розмірі 5%, виходячи зі стартової ціни лота, та є завдатком по сплаті винагороди організатору електронних торгів за надані ним послуги з реалізації майна.

Заявник - фізична особа, що має повну дієздатність, або її належним чином уповноважений представник, юридична особа в особі представника, уповноваженого виступати від її імені, які подали заявку на участь в електронних торгах чи торгах за фіксованою ціною через Веб-сайт засобами системи електронних торгів.

Учасник електронних торгів, торгів за фіксованою ціною (далі - учасник) - фізична особа, що має повну дієздатність, або її належним чином уповноважений представник, юридична особа в особі представника, уповноваженого виступати від її імені, допущені Організатором до участі в електронних торгах (торгах за фіксованою ціною) відповідно до вимог цього Порядку.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У частині першій статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

У статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, якими є і фізичні особи. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Суб'єктом права власності є фізична особа. ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення.

З урахуванням вимог ЦК України та Порядку, які узгоджуються між собою в частині суб'єктів права власності, можна зробити висновок, що учасниками, переможцями торгів, набувачами майна на торгах, а отже, і власниками такого майна є фізичні або юридичні особи.

Фізична особа - підприємець як учасник торгів та набувач чи власник майна не передбачається ні статтею 2 ЦК України, ні Порядком, оскільки статус фізичної особи - підприємця не є сталим, він набувається за бажанням фізичної особи та може бути втрачений або особа може бути його позбавлена, а з утратою цього статусу стан власності стає юридично невизначеним, що не гарантує правової визначеності правовідносин, тоді як правосуб'єктність фізичної особи зберігається й після втрати статусу підприємця та припиняється в момент смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 725/3212/16-ц.

Як вбачається з протоколу № 286055 проведення електронних торгів, переможцем торгів є фізична особа Макаренко Павло Борисович.

При цьому, суд зазначає, що мета придбання майна та його подальше використання не впливають на статус покупця як фізичної особи й на правову природу прилюдних торгів як договору купівлі-продажу, який передбачає особливий порядок його укладання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача 162 871,41 грн. гарантійного внеску та 162 871,41 грн. додаткової суми у розмірі завдатку (гарантійного внеску), у зв'язку з порушенням прав (інтересів) переможця торгів - Макаренка Павла Борисовича.

Отже, позивачем у даній справі має бути не фізична особа-підприємець Макаренко Павло Борисович, а фізична особа Макаренко Павло Борисович.

Стаття 20 ГПК України передбачає перелік справ, що підвідомчі господарським судам, до якого в контексті позовних вимог відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті відносяться справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів за певними виключеннями.

За змістом положень статті 2 та 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки переможцем електронних торгів є фізична особа, а позов подано про стягнення сум, сплачених переможцем торгів в межах процедури проведення електронних торгів, то суд дійшов висновку, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Більше того, у випадку встановлення судом обґрунтованості позовних вимог, кошти будуть підлягати сплаті на користь фізичної особи-переможця, а не на користь фізичної-особи підприємця.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З урахуванням наведеного, виходячи із суб'єктного складу сторін спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що ця справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а має розглядатись загальними судами в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, суд роз'яснює позивачу, що на підставі положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена ним сума судового збору може бути повернута йому з Державного бюджету за умови звернення позивача до суду з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/10904/18 закрити.

Ухвала набрала законної сили 11.10.2018 та може бути оскаржена в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України. Повний текст ухвали складено 23.10.2018.

Суддя О.Г. Удалова