ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2018

Справа № 910/9655/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дтек Добропільська ЦЗФ" (85000, обл. Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 00176472)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 20 563, 48 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Дтек Добропільська ЦЗФ" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі, виявленої у вагоні № 67355420 по накладній № 48641898 в розмірі 20 563, 48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що згідно накладної № 48641498 відповідач прийняв у позивача на станції Добропілля Донецької області кам’яне вугілля в кількості 68 100, 00 кг для перевезення і зобов’язався доставити його на станцію Добротвір Львівської залізниці, отримувач - Добротворська ТЕС Публічного акціонерного товариства "Дтек Західенерго".

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 09.03.2018 був складений комерційний акт № 450003/38, відповідно до якого при контрольному переважуванні вагону № 67355420, на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах, виявилося брутто - 81350 кг, тара - 22 200 кг, нетто - 59150 кг, що менше вантажного документу на 8 950 кг, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Дтек Добропільська ЦЗФ" залишено без руху, позивачу встановлено п’ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів направлення (фіскальний чек та опис вкладення в цінний лист) копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача.

06.08.2018 до Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали від 24.07.2018 від позивача надійшли докази направлення (фіскальний чек та опис вкладення в цінний лист) копії позовної заяви № 06/536 від 10.07.2018 та доданих до неї документів на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/9655/18, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

12.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на по позовну заяву, в якому відповідач просить суд поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 відповідачу відмовлено у поновленні процесуального строку на подання відзиву та залишено відзив Регіональної філії "Львівська залізниця" без розгляду.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

06.03.2018 Публічне акціонерне товариство "Дтек Добропільська ЦЗФ", як вантажовідправник, відповідно до технічних умов завантажило вугілля кам’яне марки Г 0-100 по накладній № 48641898 у вагон № 67355420 в кількості 68 100, 00 кг та передало вказаний вантаж для перевезення Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", як перевізнику.

Згідно з накладною № 48641898 відповідач прийняв у позивача на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення його на станцію Добротвір Львівської залізниці, отримувач Добротворська ТЕС Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго".

Позивач зазначає, що відповідно до акту № 450003/38 від 09.03.2018, який був складений на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніровської залізниці, при контрольному переважуванні вагону № 67355420 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилося: брутто – 81 350, 00 кг, тара – 22 200, 00 кг, нетто – 59 150, 00 кг, що менше вантажного документу на 8 950, 00 кг.

Із позовної заяви вбачається, а саме комерційного акту № 450003/38 від 09.03.2018 над 1-2 та 6-7 люками поглиблення довжиною 3,0 м., на ширину вагону, глибиною 0,5 м.-1,0 м. Вагон в технічному відношенні справний, люки зачинені, при видачі вантажу просипання не було. У розділі Є на станції призначення зроблена відмітка про те, що під час перевірки вантажу різниці не виявлено, у зв’язку з чим додано до номеру акту індекс /5.

Позивач вказує, що з урахування норми природної втрати мінерального палива під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 становить 1 %, нестача вантажу у вагоні № 67355420 складає 7 588, 00 кг (7, 588 тонн).

Як стверджує позивач, згідно з довідкою відправника, вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні № 67355420 по накладній № 48641898 становить 2 710, 00 грн. з ПДВ., а звідси виходить, що вартість недостачі виявленої в даному вагоні, з урахуванням норм природної втрати, складає 20 563, 48 грн. із розрахунку 7, 588 тонн * 2 710, 00 грн.

З огляду на викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вугілля в розмірі саме 20 563, 48 грн.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут) встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Привалами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах передбачених Правилами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме накладної № 48641898 позивачем було передано відповідачеві вантаж, який останній зобов’язався доставити вантажоодержувачу.

З наявного в матеріалах справи акту № 450003/38 від 09.03.2018 вбачається (останній був складений Нижньодніпровськ-Вузол Придніровської залізниці), за яким в результаті комісійного зважування вагон № 67355420 в статичному режимі, у присутності ДСЗ Клюєва, АРВ Плітченко, представників ВП Верлатого, ВОХР Гордєя на справних вагонних 150 т. вагах було виявлено: вага брутто – 81 350, 00 кг, тара (за документом) – 22 200, 00 кг, вага нетто – 59 150, 00 кг, що менше ваги вказаної в документах на 8 950, 00 кг.

Даним актом також зафіксовано наступне: в технічному відношенні вагон справний; вагон цільнометалевий; течі вантажу немає; при повторному зважуванні вага вагону підтвердилася; вантаж якого бракує, в вагоні вміститися зміг би.

Суд вказує, що даний акт підписано ДСЗ Клюєвим, АРВ Плітченком та ДСІМ Чугай, які фактично зафіксували факт неналежного виконання відповідачем його обов’язків стосовно перевезення та зберігання вантажу до моменту його видачі одержувачеві.

Відтак судом встановлено, що відповідач за вказаною вище накладною не забезпечив збереження вантажу під час його перевезення, наслідком чого й стало те, що вагон № 67355420 прибув з недостачею вантажу, про що був складений комерційний акт № 450003/38 від 09.03.2018.

Крім того, в розділі Є даного акту зазначено, що на станції призначення різниці під час перевірки вантажу не виявлено, про що зроблена відмітка до номера акту /5.

Отже, враховуючи п. 131 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, правомірно заявляються залізниці призначення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Судом встановлено, що невиконання відповідачем визначених законодавством зобов’язань в частині збереження перевезеного вантажу, вказаного у залізничній накладній № 48641898 від 06.03.2018, призвело до втрати частини вантажу, внаслідок чого позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, що є складом порушення господарського зобов'язання.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Суд вказує, що із акту № 450003/38 від 09.03.2018 та накладної № 48641898 від 06.03.2018, вбачається, що вантаж, а саме вугілля марки Г 0-100 у вагоні № 67355420 знаходилось у вологому стані, а відтак, суд не погоджується із відсотком норми природної втрати вантажу зазначеним позивачем у позовній заяві – 1 %, оскільки згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 до вантажів зданих у вологому стані відсоток норми природної втрати та граничного розходження визначення маси становить – 2 % маси, зазначеної в перевізних документах як сума нетто.

Таким чином, сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 67355420 складає 1 362, 00 кг ( 68 100, 00 кг * 2%).

Кількість фактичної недостачі у вагоні № 67355420 становить 7588, 00 кг (7, 588 тонн), яка розраховується відповідно: 8 950, 00 кг (недостача зазначена в комерційному акті – 1362, 00 кг (сума норми природної втрати).

Також суд зазначає, що вартість 1 тонни вантажу у вагоні № 67355420 по накладній № 48641898, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки становить 2 710,00 грн.

Отже, враховуючи викладене вище, сума втраченого відповідачем вантажу, з урахуванням суми природної втрати у вагоні № 67355420 складає 20 563, 48 грн. (7,588 тонн (фактична нестача) * 2 710, 00 грн. (вартість однієї тони)).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуюче вищенаведене та беручи до уваги, що залізницею вчинено порушення господарського зобов'язання, що виявилось у незбереженні вантажу, прийнятого до перевезення, при цьому недостача поставленого вантажу сталася з вини відповідача та завдала позивачу збитків, у вигляді нестачі вугілля на суму 20 563, 48 грн., розмір якої визначено відповідно до вимог законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дтек Добропільська ЦЗФ" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Дтек Добропільська ЦЗФ" (85000, обл. Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 00176472) вартість нестачі товару в розмірі 20 563 (двадцять тисяч п’ятсот шістдесят три) грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.10.2018.

Суддя                                          Д.О. Баранов