ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/925/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Смірнової О.В.
при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника військового прокурора сил антитерористичної операції, м. Краматорськ в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України, м. Київ та 2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Харківський університет Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, м. Харків
до 1. Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків, 2. Приватного підприємства Агрофірма "Пришибська", с. Пришиб Балаклійського району Харківської області
про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:
військової прокуратури - Чалого М.Г., посв. № 050113 від 25.06.2018 року;

позивача-1 Мазур Л.Б., довіреність №220/814/д від 30.12.2015 року;

позивача-2 не з`явився;

відповідача-1 Тлепова І.В., довіреність від 12.12.2016 року,

Краснокутського О.В., довіреність № 148/9/18/41 від 12.01.2018 року;

відповідача-2 Демура І.Б., на підставі довіреності від 21.11.2015 року;

третьої особи не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року заступник військового прокурора сил антитерористичної операції в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1) та приватного підприємства Агрофірми "Пришибська" (далі відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про спільний обробіток землі від 16.09.2013 №7 та повернення із незаконного користування відповідача-2 частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 площею 469 га.

Позовна заява мотивована тим, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням віднесена до земель оборони і є полігоном, проте надана відповідачу-2 на підставі спірного договору в порушення вимог чинного законодавства та з перевищенням відповідачем-1 повноважень на розпорядження землями оборони; військова частина НОМЕР_1 не є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки згідно з державним актом на право постійного користування землею Б №047623 у 1990 році земельна ділянка площею 3069,2 га була закріплена за Харківським вищим військовим авіаційним училищем льотчиків ім. С.І. Грицівця та останнє не відмовлялося від права постійного користування землею; спірний договір укладений з метою приховування іншого правочину договору оренди землі та цим договором фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки.

Справа розглядалась судами неодноразово. Так, Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року рішення господарського суду Харківської області від 15 березня 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31 серпня 2017 року у справі № 922/925/16 (якими у задоволенні позовних вимог було відмовлено) скасовано, справу № 922/925/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2018 року було призначено справу № 922/925/16 до розгляду за правилами загального позовного провадження на 20.08.2018 року о 11:00 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2018 року підготовче засідання у справі № 922/925/16 відкладено на 04.09.2018 р. на 11:30 год.

30.08.2018 року відповідач-1 надав відзив (вх.№ 24841), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що державний акт на право користування спірною земельною ділянкою видався саме полігону Харківського Вищого військового авіаційного училища льотчиків ім. С.І. Грицівця, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 (відповідач-1). Крім того, він вважає, що зі змісту позовної заяві не вбачається правового обґрунтування прокурором підстав самостійного звернення до суду і відповідним позовом, оскільки наявними в матеріалах справи листами та довідками виданими Міністерством оборони України та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харкова не підтверджуються порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави у зв`язку з укладенням відповідачами оспорюваного договору.

31.08.2018 року відповідач-2 надав відзив (вх.№ 25053), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на підтвердження матеріалами справи того, що спірна земельна ділянка використовується за цільовим призначенням. Він також зазначив, що беззаперечним доказом того що землекористувачем спірної земельної ділянки є військова частина НОМЕР_1 , є те, що згідно рішення депутатів земельна ділянка надавалась для полігона. З матеріалів справи вбачається, що у складі Харківського Вищого військового авіаційного училища льотчиків ім. С.І. Грицівця (далі - ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця) ніколи не було полігону.

01.10.2018 року представник військової прокуратури надав пояснення (вх.№28508), в яких зазначив, що судами різних інстанцій зроблено висновок, що відповідач-1 не має права на постійне землекористування спірною земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.10.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2018 року на 12:00 год.

08.10.2018 року третьої особою та прокурором надані письмові пояснення, які залишаються судом без розгляду, на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, у зв`язку з пропуском процесуальних строків для подання відповідних документів.

Представник позивача-1 в судовому засіданні 08.10.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник військової прокуратури в судовому засіданні 08.10.2018 року заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання додаткових пояснень.

Представники відповідачів в судовому засіданні 08.10.2018 року підтримали свої відзиви, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Представники позивача-2 та третьої особи в судове засідання 08.10.2018 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та військової прокуратури, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

16.09.2013 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ Агрофірма "Пришибська" (правонаступник - ПП Агрофірма "Пришибська") укладено договір про спільний обробіток землі №7 (далі - Договір) (т.1 а.с.240-247), за умовами якого сторони домовилися про співпрацю і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані відповідачу-1 в безстрокове користування та можливостей відповідача-2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових та технічних культур, для чого відповідач-1 зобов`язався залучити до спільної діяльності земельні ділянки, які надані першому в безстрокове користування згідно з державним актом серії Б №047623 площею 469 га.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язалася залучити до спільної діяльності, що буде проводитися разом зі ПП Агрофірма "Пришибська", земельні ділянки, які надані Військовій частині НОМЕР_1 в безстрокове користування згідно з державним актом серії Б №047623, площею 469 га, терміном на три сільськогосподарських роки - до 2016 року включно.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Договору, внесок Військової частини НОМЕР_1 - вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 469 га згідно з актом обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація і ділові зв`язки, та складає 375200 грн.; внесок ПП Агрофірма "Пришибська" - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівби, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація і ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.

Прокурор вважає, що Договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону, а саме:

- спірна земельна ділянка вийшла із власності Держави, тобто була фактично передана ПП "Агрофірма Пришибська";

- змінено цільове призначення спірної земельної ділянки;

- військова частина НОМЕР_3 не є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки тому, що державний акт на право користування земельною ділянкою площею 3069,2 га видавався ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, а не полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (військова частина НОМЕР_4 );

- спірний договір суперечить чинному законодавству та був укладений з метою приховування іншого договору - договору оренди землі.

Стосовно тверджень прокурора про використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, суд зазначає наступне.

На час подання позову прокурором, було визначено два контролюючих органи, яким надані повноваження щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель:

- в цілому в Державі - це державна інспекція сільського господарства України;

- у складі Міністерства оборони - це відповідні територіальні КЕВ.

Факт використання земельних ділянок не за цільовим призначенням встановлюється при проведенні Державною інспекцією сільського господарства заходів контролю, які здійснюються відповідно до вимог закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та інших нормативно-правових актів.

Розрахунок шкоди заподіяної Державі внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням здійснюється на підставі актів обстеження при здійсненні Інспекцією заходів контролю відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2007 року №963 "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу". Усе вищевикладене також підтверджується листом заступника начальника державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 18.03.2016 року №03.01- 26/805.

Проте, представником військової прокуратури не надано жодного належного та допустимого доказу використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, а КЕВ м. Харків, в свою чергу, навпаки надало докази, які повністю спростовують його твердження, а саме:

- акт обстеження військового містечка №265 (місце знаходження земельної ділянки) від 02.10.2015 року комісією КЕВ м. Харків, який підтверджує законність використання земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_1 . Відповідно до висновку комісії КЕВ м. Харків з питань перевірки обліку та використання земельних ділянок, що належать до земель оборони, спірна земельна ділянка використовується військовою частиною НОМЕР_1 за цільовим призначенням. Частину земельної ділянки полігону (зона безпеки) площею 2000 га за згодою відповідних посадових осіб (Начальник Головного КЕУ ЗСУ м. Київ, начальник логістики Командування Повітряних Сил м. Вінниця , начальник управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник полігонної служби Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник Харківського університету Повітряних Сил (ХУПС) м. Харків , начальник КЕВ м. Харків) дозволено використовувати для сумісної обробки в сільськогосподарській цілях згідно договорів. Земельна ділянка в цілому або будь-яка її частина не відчужувалась, місцевим органам влади не передавалась, зміна цільового призначення не здійснювалась;

- довідка начальника КЕВ м. Харків від 23.06.2016 року №3162, в якій зазначено, що спірна земельна ділянки площею 3069,2 га військового містечка №265 використовується військовою частиною НОМЕР_1 за призначенням (авіаційний полігон). Претензій до військової частини НОМЕР_1 у КЕВ м. Харків не має. Частину земельної ділянці авіаційного полігону в/ч НОМЕР_1 (в межах зони безпеки) площею 2000 га за згодою відповідних посадових осіб (Начальник Головного КЕУ ЗСУ м. Київ, начальник логістики Командування Повітряних Сил м. Вінниця , начальник управління бойової підготовки Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник полігонної служби Командування Повітряних Сил м. Вінниця, начальник Харківського університету Повітряних Сип (ХУПС) м. Харків , начальник КЕВ м. Харків) дозволено використовувати для сумісної обробки землі в сільськогосподарських цілях.

Тобто, сам контролюючий орган (в інтересах якого заступник військового прокурора подав позов) повністю спростовує твердження прокурора щодо зміни цільового призначення та передачі земельної ділянки площею 469 га з державної власності до ПП "Агрофірма Пришибська".

Крім того, твердження заступника військового прокурора щодо передачі земельної ділянки ПП "Агрофірма Пришибська" також спростовуються актом звірки земель оборони станом на 01.12.2015 року, 01.12.2016 року після проведення інвентаризації земель оборони. Звірка проведена між військовою частиною НОМЕР_1 та КЕВ м. Харків, згідно якого військовій частині НОМЕР_1 надана в користування земельна ділянка площею 3069,2 га (вказана земельна ділянка знаходиться в с. Благодатне Зміївського району Харківської області).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, заступником військового прокурора не надано будь яких належних і допустимих доказів, в розумінні ст. 77 ГПК України, на підтвердження факту зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та передачі земельної ділянки площею 469 га з державної власності ПП "Агрофірма Пришибська".

Крім того, твердження заступника військового прокурора також не узгоджуються з нормами Земельного кодексу України. Так, землі, надані військовим частинам для їх повсякденної діяльності відносяться до земель оборони. Цільове призначення земель наданих військовим частинам , установам та іншим підприємствам та організаціям Збройних Сил України випливає із визначення земель оборони (ст.77 Земельного кодексу України). В даному випадку землі повинні забезпечувати розміщення і постійну діяльність авіаційного полігону військової частини НОМЕР_1 , в межах якого проводяться льотні навчання, утилізація боєприпасів на визначених майданчиках та інші заходи бойової підготовки.

Використання земельної ділянки площею 3069,2 га за цільовим призначенням також підтверджується довідкою КЕВ м. Харків від 23.06.2016 року №3162, в якій чітко зазначено, що земельна ділянка площею 3069,2 га військового містечка №265 використовується військовою частиною НОМЕР_1 за призначенням - авіаційний полігон.

Місцевим господарським судом під час розгляду справи також встановлено, що в період дії Договору план заходів бойової підготовки виконаний на 100%.

За таких обставин, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 3069,2 га використовується військовою частиною НОМЕР_1 за цільовим призначенням та жодного метра земельної ділянки не виходило з власності Держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав, суд виходить з наступного.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

В п. 20 Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року зазначено, що при новому розгляді суду необхідно врахувати наведене в цій Постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, зокрема в частині з`ясування належного землекористувача спірної земельної ділянки, з урахуванням також обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції в постанові від 06.12.2016, і прийняти відповідне рішення з дотриманням норм законодавства.

Виконуючи вимоги Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 16-21 Земельного кодексу Української ССР від 1970 року, який діяв на час видачі земельного акту, видача державних актів на право постійного користування здійснюється на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів, тобто юридичним фактом є рішення депутатів а сам акт на право користування землею є реалізації цього рішення на папері.

Рішенням виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 № 98 О выдаче государственного акта на право пользования землей полигона ХВВАУЛ им. С.И. Грицевца Готвальдовського района Харьковской области (т.1 а.с. 221) затверджено матеріали щодо видачі Державного акта на право користування землею полігона ХВВАУЛ ім.С.І. Грицівця загальною площею 3069,2 га, інші землекористувачі відсутні; тим самим рішенням вирішено видати Державний акт на право користування землею полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця; покласти відповідальність за збереження межових знаків, встановлених в натурі, на начальника ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця.

На виконання зазначеного вище рішення ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця було видано Державний акт на право користування землею Серія Б № 047623, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №62, відповідно якого землекористувачем ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця було отримано у безстрокове безоплатне користування земельну ділянку площею 3069,2 га в межах згідно з планом землекористування для навчальних цілей (т.1 а.с.33-38).

При цьому, у названому акті зазначено, що місцезнаходженням землекористувача є Готвальдівський район Харківської області.

Таким чином, в Державному акті на право користування землею серії Б №047623 є два записи, які суперечать один одному. В графі "землекористувач" вказано, що земля надавалась ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, а в графі "місцезнаходження землекористувача" вказано, що ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця знаходився в Готвальдовському районі Харківської області. В той же час, судом встановлено, що ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (та його правонаступники) ніколи не знаходився за межами м. Харків. На час видачі Державного акту на право користування землею серії Б №047623 ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця знаходився за адресою: м. Харків вул. Тархова 4. В свою чергу, полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (військова частина НОМЕР_4 ) ніколи не був структурним підрозділом ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, а полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця ніколи не входив до штату ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця.

Отже, вказані обставини підтверджують те, що державний акт виготовлявся саме на полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, оскільки відомостей щодо місцезнаходження ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця на території Готвальдівського району Харківської області на час виготовлення Державного акту ні заступником військового прокурора, ні сторонами, ані третьою особою суду не надано.

Крім того, відповідно до вимог Земельного кодексу Української ССР від 1970 року, Земельного кодексу України, закону України "Про використання земель оборони", військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно з потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 03.05.2008 року №187 "Про затвердження Положення про полігони Збройних Сил України", полігон спеціально обладнана земельна (водна) ділянка з повітряним простором над нею з відповідною організаційно-штатною структурою, яка призначена для: забезпечення проведення заходів оперативної та бойової підготовки військ (сил); бойового застосування озброєння та військової техніки (засобів ураження). Полігони обладнуються на земельних (водних) ділянках, які відведені для потреб оборони. Земельні ділянки для розміщення полігонів Збройних Сил України надаються у постійне користування.

Таким чином, існування полігону без земельної ділянки теоретично неможливо, що також підтверджує те, що спірна земельна ділянка надавалась саме полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (до 30.11. 2000 року військова частина НОМЕР_4 , з 30.11.2000 року військова частина НОМЕР_5 ), який був окремою військовою частиною, юридичною особою, мав гербову печатку та рахунки в банківських установах, а командир військової частини мав право видавати письмові накази та вести військове господарство. При цьому, в 2001 році військова частина НОМЕР_5 отримала свідоцтво про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України з видом господарської діяльності "вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва", що неможливо без земельної ділянки.

Крім того, суд враховує наказ Міністра оборони СРСР № 260 від 18.10.1979 року "Керівництво по обліку озброєння, техніки, майна та інших матеріальних засобів в Збройних Силах" (діяв на час видачі державного акту на право користування землею), а саме частини IV (з питань використання та ведення обліку земель (земельних ділянок), наданих для потреб Збройних Сил, де зазначено, що державний акт на право користування землею відноситься до документів суворої звітності таких як грошовий атестат, продовольчий атестат, військово-проїзні документи та інше, та стоїть на окремому обліку. У разі повного розформування військової частини державний акт на право користування землею здається до квартирно-експлуатаційної частини району, в межах якої знаходиться військова частина - по окремому реєстру. У разі, коли в директиві про розформування вказаний правонаступник, державний акт на право користування землею по окремому реєстру передається правонаступнику.

Згідно Директиви Міністра оборони України від 30.12.2005 року №322/1/024 "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2006- 2007 роках полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця (військова частина НОМЕР_5 ) розформовано, правонаступником полігона ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця та земельної ділянці площею 3069,2 га визначено військову частину НОМЕР_1 м. Чугуїв. Відповідно до вимог Директиви, державний акт на право користування земельною ділянкою по реєстру був переданий військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявністю оригінала державного акту на право користування землею у військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, вищевказаним рішенням виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради депутатів трудящих від 03.04.1990 року №98, спірна земельна ділянка площею 3069,2 га надавалась у користування саме полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Рішення виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів від 03.04.1990 року № 98 є чинним.

Згідно з ч. 1 статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яка кореспондується зі ст.11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до другого речення частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Концепція "майна", в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном"".

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що право користування земельною ділянкою також є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким гарантується статтями 1, 8, 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.04 у справі "Трегубенко проти України" вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, майнове право особи, зокрема, право користування земельною ділянкою, може бути припинено лише у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Так, в матеріалах справи наявні докази, з яких вбачається, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова визначають Військову частину НОМЕР_1 , як законного та фактичного користувача земельною ділянкою площею 3069,2 га в с. Благодатне Зміївського району Харківської області.

Відповідно до листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/6/27/1855 від 13.12.2016 року за яким визначено Перелік земельних ділянок землекористувачів Міністерства оборони України, на яких можливе ведення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур, в якому, зокрема, значиться, що землекористувачем та балансоутримувачем земельної ділянки за місцезнаходженням: Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, загальною площею 3069,2, правовстановлюючий документ Держакт №047623 від 1990 року є Військова частина НОМЕР_1 . Також в листі Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба №350/176/24-34/12 від 17.01.2017 року, останній зазначає, що проаналізувавши питання правомірності користування Військовою частиною НОМЕР_1 земельною ділянкою площею 3069,2 га в селищі Благодатне Зміївського району Харківської області, Харківський національний університет Повітряних Сил ім. І. Кожедуба вважає, що військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем земельної ділянки площею 3069,2 га (військове містечко №265). Земельна ділянка площею 3069,2 га надавалась полігону ХВВАУЛ, який знаходився за адресою: с. Благодатне, Зміївський район, Харківська область. Харківський університет Повітряних сил ім. І. Кожедуба ніколи не був землекористувачем вказаної земельної ділянці та на цей час жодних прав на цю земельну ділянку не має (т.4 а.с. 51-52).

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка площею 3069,2 га надавалась саме полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 .

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, суперечливі записи, які містяться у Державному акті на право користування землею Серія Б № 047623, не можуть виправлятися за рахунок Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що Договір укладено на виконання окремого невідкладного доручення центрального органу виконавчої влади в інтересах Міністерства оборони України та погоджено місцевими органами влади, КЕВ м. Харків, Головним КЕУ м.Київ, Командуванням Повітряних Сил, Командуванням ХУПС, при цьому за 2017 рік до Державного бюджету України на виконання ст.8 ЗУ "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" перераховано 3 млн. 700 тис. грн. та заощаджено 2 млн. 200 тис. грн. бюджетних коштів для підтримки зони безпеки в належному екологічному та протипожежному стані, суд приходить до висновку, що підстави для визнання Договору недійсним відсутні.

За таких підстав, вимоги заступника військового прокурора позбавлені фактичного та правового обґрунтування, є такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв`язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на прокурора.

На підставі ст. ст. 61, 124, 129 Конституції України, 16-21 Земельного кодексу Української ССР в редакції 1970 року, частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 202, 203, 215, 1130, 1131 ЦК України керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.10.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова