ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3197/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченко, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства"Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, 49051, м. Дніпро, пр. Калнишевського,б.55, )

про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в сумі 53 660,24 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №2781від 12.12.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1від 15.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТЕЛЕКОМ", м Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" м. Дніпро звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про стягнення заборгованості на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в сумі 53 660,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з січня 2017 року по грудень 2017 року позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, які проживають на території Індустріального району у м. Дніпрі, проте відповідач не відшкодував йому вартість таких послуг.

Ухвалою від 19.07.2018р. господарським судом відкрито провадження у справі № 904/3197/18 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.08.2018 р.

07.08.2018р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що:

- жодним нормативим документом не визначено Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради як розпорядника коштів та як наслідок учасника зобов'язання з відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення;

- спірне зобов'язання взагалі не існувало та не було зареєстроване в органах Державної казначейської служби України, не передбачені видатки з державного бюджету на компенсацію телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, позивачем не доведено порушення Управлінням вимог чинного законодавства;

- чинним законодавством не передбачено відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів відповідача.

07.08.2018 р. господарським судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 11.09.2018 р.

16.08.2018р. позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, яка обґрунтована тим, що законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання. Зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію, згідно з якою неможливо поставити гарантовані законом виплати, пільги в залежність від видатків бюджету. Крім того, зазначає, що відповідно до п. 2 Постанови Кабінету міністрів України № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» саме головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

30.08.2018р. відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що:

- матеріали справи не містять доказів протиправності дій та вини Управління, доказів порушення ним господарського зобов'язання перед позивачем, відсутні правові підстави для залучення Управління в якості відповідача;

- на рахунки Управління, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків на фінансування пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законом пільг, що надаються особам пільгової категорії, кошти у 2017 році не надходили;

- враховуючи відсутність нормативно затвердженого порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та не передбаченням зазначених витрат у бюджетах міста та району на 2017 рік жодним нормативним актом не визначено повноваження управління, як розпорядника коштів з відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Ухвалою від 11.09.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду спору по суті на 09.10.2018 р.

09.10.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно ст.240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У період з січня по грудень 2017р. Публічне акціонерне товариство "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (позивач) згідно із ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та про державні соціальні гарантії», ч. З ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» надавало телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, які проживають на території Індустріального району у м. Дніпрі.

Позивач - ПАТ «Укртелеком» є оператором телекомунікацій І включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради є головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня по грудень 2017 року позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, які проживають на території Індустріального району у м. Дніпрі, на загальну суму 53 660,24 грн., у тому числі:

- у січні 2017 - на суму 10 465,72 грн;

- у лютому 2017 - на суму 8 471,80 грн;

- у березні 2017 - на суму 8 354,28 грн;

- у квітні 2017 - на суму 6 317,60 грн;

- у травні 2017 - на суму 5 279,90 грн;

- у червні 2017 - на суму 4 775,55 грн;

- у липні 2017 - на суму 3 677,12 грн;

- у серпні 2017 - на суму 2 091,87 грн;

- у вересні 2017 - на суму 1 462,13 грн;

- у жовтні 2017 - на суму 1 043,05 грн;

- у листопаді 2017 - на суму 1 060,04 грн;

- у грудні 2017 - на суму 661,18 грн.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг та фактичне споживання їх пільговими категоріями населення, що користуються пільгами, підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2017 року.

Щомісячно у період з лютого 2017 року по січень 2018 року позивач на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, надавав відповідачу згідно з регламентом відділу персоніфікованого обліку на електронних та паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці за формою "2-пільга". Крім того, відповідачу щомісячно надавалися розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, та акти звіряння розрахунків із супровідними відомостями.

Проте жодної дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги не вчинено, акти звіряння розрахунків не підписано, вмотивованої відмови від їх підписання позивачу не надано.

16.06.2018р. позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за №б/н від 15.06.2018р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою накладною № 915 від 15.06.2018р. Однак, як зазначає позивач, відповідач вимогу про сплату 53 660,24 грн на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, які проживають на території Індустріального району у м. Дніпрі, не задовольнив.

Дослідивши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч.З ст.63 Закону України "Про телекомунікації" та п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

За ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п.З Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету є Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (відповідач).

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг за період січень-грудень 2017р. у розмірі 53 660,24 грн., відповідачем не відшкодовані..

Згідно ч.і ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.і ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України, основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про жертви нацистських переслідувань"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про охорону дитинства".

За приписами ч.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України,

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних Законів, визначено безпосередньо у даних Законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч.б ст.6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

Вказані норми Законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунІкацІй надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статями 89 та 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення, оскільки зобов'язання сторін у такому випадку виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались обов'язки щодо надання пільговим категоріям громадян, які проживають на території Індустріального району у м. Дніпрі телекомунікаційних послуг. На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період січень-грудень 2017р. на загальну суму 53 660,24 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що матеріали справи не містять доказів протиправності дій та вини Управління, доказів порушення ним господарського зобов'язання перед позивачем, відсутні правові підстави для залучення Управління в якості відповідача; на рахунки Управління, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків на фінансування пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законом пільг, що надаються особам пільгової категорії, кошти у 2017 році не надходили; враховуючи відсутність нормативно затвердженого порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та не передбаченням зазначених витрат у бюджетах міста та району на 2017 рік жодним нормативним актом не визначено повноваження управління, як розпорядника коштів з відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003р. запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Відповідно до п.З Положення управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи);

- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення Інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги;

- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

- вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких

пільговики отримують пільги;

- надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Згідно п.10 Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

У відповідності до п.і 1 Положення уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

- фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

- Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "б-пільга".

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, у відповідності до п.10 Положення, щомісяця надавались Начальнику Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно форми "2-пільга", списки пільговиків, яким надані телекомунікаційні послуг, однак дані листи залишені без відповіді.

15.06.2018р. позивач звернувся до відповідача з вимогою за №б/н від 15.06.2018р., до якої додано, зокрема, копії розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2017р. і акт звіряння розрахунків станом на 01.01.2018р., та в якій просив відповідача у семиденний термін з моменту отримання даної вимоги сплатити заборгованість у розмірі 53 660,24 грн. (а.с.64-68), проте вимога залишена відповідачем без відповіді.

У своєму відзиві відповідач також, заперечуючи проти позову, зазначає про відсутність бюджетного фінансування.

Однак законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до ч.і ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України за №01-06/374/2013 від 18.02.2013р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, від 15.05.2012р. у справі №3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012р. у справі №15/5027/715/2011.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно ч.б ст.48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч.1-4 ст.48 Бюджетного кодексу України.

У листі за №31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011р. Міністерство фінансів України роз'яснило, що "...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)'1.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, термін оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є таким, що настав зі спливом семиденного строку від дати отримання відповідачем письмової вимоги позивача, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 53 660,24 грн. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Згідно з п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, ч.і, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у сумі 1 762,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (49051, м. Дніпро, пр. П. Калнишевського, буд. 55; ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код ) в особі Дніпропетровської філіїПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26; ідентифікаційний ) заборгованості на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в розмірі 53 660,24 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.10.2018

Суддя ОСОБА_3