ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/12/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області

(суддя - Заєць С.В.)

від 22.03.2018

та постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий суддя: Тихий П.В., судді: Гетьман Р.А., Ільїн О.В.)

від 12.07.2018

у справі № 920/12/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про стягнення 1 650 304,70 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Литвин П.В.

відповідача - Довганюк Р.М.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовом до Господарського суду Сумської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (далі - ПАТ "Сумиобленерго") 1 000 000,00 грн основного боргу за виданим простим векселем № 42 від 04.05.2000, 6 відсотків в сумі 157 150,68 грн, 493 154,02 грн інфляційних.

1.2. Позовна заява мотивована тим, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як законний власник простого векселя ПАТ "Сумиобленерго" має право на отримання від відповідача заборгованість за векселем № 42 від 04.05.2000 в сумі 1 000 000,00 грн, оскільки строк платежу за векселем настав, на день подання позову вексель не погашений. При цьому, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в порядку частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 493 154,02 грн інфляційних за весь час прострочення та 6 відсотків в сумі 157 150,68 грн. Матеріально-правовою підставою позову визначено статті 43, 47, 48, 70, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст. 625 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 у справі № 920/12/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 157 150,68 грн шість відсотків. В іншій частині позову відмовлено.

2.2. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 у справі № 920/12/18 щодо обґрунтування відмови в позові про стягнення боргу за простим векселем № 42 від 04.05.2000 року в розмірі 1 000 000,00 грн та викладено мотивувальну частину з зазначеної вимоги в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Українським кредитним банком (правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк") 24.04.2000 було укладено договір № Т-102/042000 у відповідності до якого банк зобов'язується передати ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вексель ПАТ "Сумиобленерго" з бланковим індосаментом протягом 10 днів з моменту укладення даного договору згідно із додатком № 1 до даного договору;

- ПАТ "Акцент-Банк" на звороті спірного векселя був проставлений бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене";

- актом приймання-передачі до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000 Українським кредитним банком було передано ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в тому числі і вексель, який є предметом даного спору;

- ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним власником простого векселя ПАТ "Сумиобленерго" на загальну суму 1 000 000,00 грн № 42, випущеного 4 травня 2000 року, зі строком платежу - по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015 року;

- ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" листом № 26-1847/1.2-15 від 13.03.2015 звернувся до ПАТ "Сумиобленерго" з вимогою про оплату векселя № 42 до 19.03.2015:

- ПАТ "Сумиобленерго" вексель № 42 не оплатив;

- ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19.03.2015 звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. з листом № 26-2003/1.2-15 про опротестування вказаного векселя у неплатежі;

- розпискою від 26.03.2015 про передачу векселів для опротестування приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. отримала в тому числі і вексель № 42 на суму 1 000 000,00 грн;

- приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. 25.03.2015 звернулась до ПАТ "Сумиобленерго" з телеграмою-вимогою з пропозицією до 12 години 26.03.2015 здійснити оплату, в тому числі вказаного векселя або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії;

- у зв'язку з невиконанням вказаної вимоги ПАТ "Сумиобленерго" приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. 26.03.2015 видано акт про протест вказаного векселя (зареєстровано в реєстрі № 980);

- на підставі акту приймання-передачі від 26.03.2015 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В. передано в тому числі зазначений вексель та акт про протест векселя ПАТ "НАК "Нафтогаз України";

- ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 31.03.2015 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. з листом № 26-2333/1.2-15 про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, в тому числі за вказаним векселем на суму 1 000 000,00 грн;

- приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. 01.04.2015 видано виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 498) про стягнення з ПАТ "Сумиобленерго" заборгованості за векселем № 42 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн;

- враховуючи те, що ПАТ "Сумиобленерго" борг за зазначеним векселем не сплатило, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом про стягнення 1 000 000,00 грн боргу, 493 154,02 грн інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та 157 150,68 грн 6% відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі Уніфікований закон).

2.4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1 000 000,00 грн основного боргу за виданим простим векселем № 42 від 04.05.2000, місцевий господарський суд виходив з того, що на виконанні Державної виконавчої служби Сумського МУЮ знаходиться виконавчий напис нотаріуса саме за спірним векселем. Суд також відмовив у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат на підставі 625 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що за прострочення виконання вексельного зобов'язання законодавством встановлені спеціальні санкції.

Задовольняючи вимогу в частині стягнення 6%, суд зазначив, що відповідачем порушено строк платежу та не оплачено до 19.03.2015 вимоги за векселем.

2.5. Змінюючи мотивувальну частину рішення, апеляційний суд виходив з того, що сам по собі факт наявності виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса не може бути підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості за відсутності постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий напис не може вважатися вирішенням спору про право цивільне між кредитором та боржником, так як це право відноситься до компетенції суду. В зв'язку з чим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" реалізувало захист свого права на стягнення заборгованості за векселем шляхом звернення до нотаріуса, який вчинив виконавчий напис щодо векселя № 42 від 04.05.2000 і за цим виконавчим написом було порушене виконавче провадження, оскільки зобов'язання відповідачем не виконано ані в добровільному, ані в примусовому порядку, постанова про закінчення виконавчого провадження відсутня, право позивача на отримання коштів за векселем фактично не реалізовано та є порушеним, а чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості здійснення захисту своїх прав та законних інтересів одночасно шляхом пред'явлення до виконання виконавчого напису на опротестованому векселі в позасудовому порядку та шляхом стягнення заборгованості за векселем у судовому порядку.

Водночас, враховуючи відсутність можливості дослідити чи дійсно на момент звернення з позовом право щодо стягнення заборгованості за простим векселем належить саме ПАТ "НАК "Нафтогаз України", апеляційний суд погодився із відмовою у задоволенні позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2018, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у стягненні 1 000 000,00 грн основної заборгованості та 493 154,02 грн інфляційних та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":

- судами як першої так і апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття неправильного рішення та постанови;

- висновки суду першої інстанції помилково ґрунтуються на тих обставинах, що знаходження на виконанні Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції виконавчого напису нотаріуса про стягнення боргу за спірним векселем виключає можливість обрання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" іншого способу захисту порушеного права.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за виданим простим векселем № 42, а також нараховані відсотки на суму векселя у розмірі 6% та інфляційні втрати.

4.2. Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні", "Про цінні папери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

4.3. Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

4.4. До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10); положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

4.5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є законним власником простого векселя ПАТ "Сумиобленерго" на загальну суму 1 000 000,00 грн № 42, випущеного 04.05.2000, зі строком платежу - по пред'явленню, але не раніше 2015 року.

4.6. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. 01.04.2015 вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №498) про стягнення з відповідача заборгованості за векселем № 42 від 04.05.2000 на суму 1 000 000,00 грн.

4.7. Проте, судами також встановлено відсутність доказів погашення існуючої заборгованості у розмірі 1 000 000,00 грн за вказаним простим векселем.

4.8. Відповідно до ст. 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем.

Держатель має пред'явити позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони зобов'язались.

4.9. У разі пред'явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов'язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов'язання, крім випадків, передбачених ст. 17 Уніфікованого закону.

4.10. Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

4.11. Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

4.12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" вжито достатньо дій з пред'явлення до оплати простого векселя № 42, а ПАТ "Сумиобленерго" стало відомо про особу векселедержателя та про вимогу сплатити за векселем обумовлену суму.

4.13. Разом з цим судами встановлено, що виконавчий напис № 498 від 01.04.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка А.В. знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі. Вказані обставини підтверджуються постановою відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 20.04.2015 ВП №47271245.

4.14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1 000 000,00 грн основного боргу за виданим простим векселем № 42 від 04.05.2000, місцевий господарський суд вважав, що у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на момент звернення з позовом до суду відсутнє незахищене право, яке могло б бути захищене судом у такий же спосіб - шляхом примусового виконання обов'язку в натурі, в який було здійснене захист цього права нотаріусом.

4.15. Проте, не погодившись із висновком місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сам по собі факт наявності виконавчого напису нотаріуса не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсутності постанови про закінчення виконавчого провадження та реального виконання обов'язку.

4.16. Колегія суддів касаційної інстанції із зазначеним висновком суду апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

4.17. Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право звернення до суду за захистом прав і свобод, якщо ці права чи свободи порушені, порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод.

4.18. Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

4.19. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

4.20. У розумінні закону право на захист - це суб'єктивне право особи вимагати від уповноважених органів примусового застосування засобів реагування до порушників цивільного права.

4.21. Відповідно до закріплених в главі 3 Цивільного кодексу України положень, які стосуються суб'єктів здійснення захисту порушеного права, захист порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів здійснюється: судом (стаття 16 Цивільного кодексу України), Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування (стаття 17 Цивільного кодексу України), органами нотаріату (стаття 18 Цивільного кодексу України), самостійно (стаття 19 Цивільного кодексу України).

4.22. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

4.23. Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому порядку цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена.

4.24. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 Цивільного кодексу України. При цьому, межі здійснення цивільних прав не містять жодних обмежень щодо права особи здійснювати захист своїх прав та інтересів у способи, визначені законодавством. Не містять таких обмежень і чинне законодавство в цілому, а Конституція України надає право особи діяти у спосіб, не заборонений законодавством.

4.25. Згідно з частиною 1 статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Отже, особа, право якої порушено, може на власний розсуд обрати будь-яку форму захисту: судову, шляхом звернення до органів державної влади, органів нотаріату чи самозахист.

При цьому, здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

4.26. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого про те, що висновку наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на судовий захист шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку.

4.27. Крім того, частиною 1 статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні визначено як систему органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

4.28. Суд першої інстанції зазначеного не врахував, безпідставно ототожнив вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису на борговому документі з вирішенням спору про право.

4.29. При виборі і застосуванні норм права до спірних відносин, колегія суддів, відповідно до ч. 4. ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 22.11.2005 у справі № 38/346-04, ухвалі Верховного Суду України від 16.02.2011 у справі № 6-17616св08.

4.30. Водночас колегія суддів касаційного суду не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, який в якості підстави для відмови у позові зазначив обставини відсутності оригіналу спірного простого векселю № 42, та відсутності можливості його дослідити.

4.31. Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

4.32. Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначають об'єктом захисту, в тому числі судового, невизнане або оспорюване право.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

4.33. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

4.34. Однак, обмежившись констатацією відсутності в матеріалах справи оригіналу спірного векселя, судом апеляційної інстанції з достовірністю не було встановлено обставин наявності у ПАТ "НАК "Нафтогаз" порушеного права станом на момент звернення до господарського суду з позовом у цій справі та під її час розгляду. До того ж апеляційним судом встановлено можливість знаходження спірного векселя на виконанні у відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції.

4.35. Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як держатель векселю, має право відповідно до вимог вексельного законодавства вимагати від ПАТ "Сумиобленерго" як векселедавця стягнення відсотків на суму векселя в розмірі 6%. Однак, враховуючи те, що обставини виконання ПАТ "Сумиобленерго" свого обов'язку зі сплати заборгованості по векселю № 42 в примусовому порядку та обставини щодо обсягу такого виконання не були встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає передчасним висновок щодо розміру 6% річних на суму векселя, оскільки правильність визначеної та заявленої суми відсотків до стягнення підлягає перевірці, виходячи із основної суми заборгованості.

4.36. Перелік обов'язкових реквізитів для переказного векселя наведено у ст. 1, а простого - у ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон). Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196 Цивільного кодексу України і статей 2, 76 Уніфікованого закону документ, який не містить обов'язкових реквізитів, перелічених у вказаних статтях Уніфікованого закону, не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки, за винятком випадків, прямо зазначених в абзацах 2-4 ст. 2, абзацах 2-4 ст. 76 Уніфікованого закону.

4.37. Окрім того, відповідно до частин 2 та 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

4.38. Згідно із частинами 1, 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявою по суті справи є, зокрема, позовна заява.

4.39. Відповідно до частини 1 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

4.40. Як вбачається з позовної заяви, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідачем визначено Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго". Однак, в прохальній частині позовної заяви ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заявляє вимоги до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго".

Зазначене залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій.

4.41. З урахуванням викладеного та без встановлення всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, в тому числі і в частині інфляційних втрат, не можна визнати обґрунтованими та такими, що ухвалені з дослідженням всіх доказів та встановленням всіх фактичних обставин справи.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5.3. Згідно з частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.4. З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.5. Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 920/12/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді Г. Вронська

І. Ткач