ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 жовтня 2018 року Справа № 915/558/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання матеріали скарги Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва на рішення державного виконавця при примусовому виконанні рішення у справі

за позовом: Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68),

до відповідача: Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (54018, м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 55-Е)

про: стягнення 290,13 грн.,

особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонов Дмитро Костянтинович (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1),

за участю представників:

від позивача: Одинцов Д.І. - за довіреністю № 07 від 02.05.2018,

від відповідача: не з'явився,

від органу ДВС: Сазонов Д.К., головний державний виконавець - за посвідченням МИ № 010 від 23.07.2018.

Суть спору:

В порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991):

28 серпня 2017 року Господарським судом Миколаївської області прийнято рішення, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та постановою Верховного суду від 06.03.2018, яким вирішено:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (54018, м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 55-Е; ідентифікаційний код 41250753) на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 20917678; р/р 0436, Банк ГУДКСУ Миколаївської області, МФО 826013) завдану майнову шкоду в розмірі 290,13 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

23 жовтня 2017 року, на виконання вищевказаного рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, було видано відповідний наказ.

10 вересня 2018 року Центральний районний центр зайнятості м. Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця.

У той же час, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У той же час, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991, яка була чинна до 15 грудня 2017 року) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про процесуальне оформлення переходу на нові правила судового провадження в даній справі.

Ухвалою суду від 10.09.2018 скаргу Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця у справі № 915/558/17 залишено без руху та приписано Центральному районному центру зайнятості м. Миколаєва усунути встановлені при поданні скарги недоліки у 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху шляхом подання до господарського суду письмової заяви про усунення недоліків з дотриманням вимог, передбачених ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

25 вересня 2018 року до Господарського суду Миколаївської області від Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва за супровідним листом № 07-2018/2-18 надійшла виправлена скарга № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця у справі № 915/558/17 з доказами її надіслання боржнику та органу ДВС.

За змістом статей 339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою суду від 01.10.2018 розгляд скарги Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця у справі № 915/558/17 призначено на 11 жовтня 2018 року о 12 год. 30 хв. та запропоновано органу ДВС завчасно до судового засідання надати суду відзив на державній мові з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Про час, дату і місце проведення судового засідання учасників справи та орган державної виконавчої служби додатково повідомлено засобами телефонного зв'язку (телефонограма за вих. № 915/558/17/8629/18 від 01.10.2018).

У виправленій скарзі № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 (а. с. 163-167) скаржник просить:

1. Визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича від 27.08.2018 про повернення наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017 стягувачу без прийняття до виконання;

2. Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича винести постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017;

3. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повідомити суд і заявника про виконання ухвали не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Скарга ґрунтується на підставі: листа Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області № 12-08/2/7310 від 02.11.2017 про повернення наказу; повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича від 27.08.2018 про повернення наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017 стягувачу без прийняття до виконання; норм статей 5, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5)), Положення про Пенсійний фонд України (затвердженого указом Президента від 06.04.2011 № 384/20111), Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845), та мотивована таким:

Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області своїм листом від 05.04.2018 № 13-08/2/1927 наказ Господарського суду Миколаївської області від 28.10.2017 по справі № 915/558/17 повернуло із посиланням на пп. 3 п. 9 Порядку № 845 (оскільки боржник не має відкритих рахунків в органах казначейство або в органах казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання).

Після цього наказ Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2018 був пред'явлений стягувачем на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

27.08.2018 вище загаданий наказ, керуючись п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», було повернуто стягувачу повідомленням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сазоновим Дмитром Костянтиновичем, оскільки даний виконавчий документ нібито не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а повинен виконуватись відповідно до Порядку № 845.

З огляду на викладені обставини, Центральний районний центр зайнятості м. Миколаєва вважає, що наказ Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 було повернуто стягувачу в порушення вимог чинного законодавства, а дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сазонова Д.М. незаконні.

Особа, дії якої оскаржуються, - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонов Дмитро Костянтинович у відзиві № 2.1-35/7464 від 10.10.2018 вищевказану скаргу не визнає, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, мотивуючи наступним:

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних організацій визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Примусове виконання рішення суду покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок стягнення коштів державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Вищевказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, як вважає головний державний виконавець Сазонов Д.К., державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, за якими боржниками є державні органи, установи, організації, тому стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Державної казначейської служби України, без участі органів Державної виконавчої служби України.

11 жовтня 2018 року в судове засідання не з'явилися повноважні представники скаржника та органу державної виконавчої служби, які підтримали кожен свої позиції, викладені в скарзі та відзиві на неї.

Боржник (відповідач) явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини його нез'явлення суд не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

11.10.2018 за результатами розгляду скарги суд на підставі ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши присутніх представників скаржника та органу державної виконавчої служби, дослідивши подану скаргу та відзив на неї, проаналізувавши викладені в скарзі та відзиві на неї обставини в сукупності з матеріалами справи, суд

В С Т А Н О В И В:

1) Як було зазначено судом вище, 28 серпня 2017 року Господарським судом Миколаївської області прийнято рішення, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та постановою Верховного суду від 06.03.2018, яким вирішено:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (54018, м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 55-Е; ідентифікаційний код 41250753) на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 20917678; р/р 0436, Банк ГУДКСУ Миколаївської області, МФО 826013) завдану майнову шкоду в розмірі 290,13 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2) 23 жовтня 2017 року, на виконання вищевказаного рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, було видано відповідний наказ.

3) Листом № 12-08/2/7310 від 02.11.2017 Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, з посиланням на приписи ч. 2 ст. 76 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повернуло стягувачу наказ Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2017 по справі № 915/558/17 без виконання.

4) 27 серпня 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонов Дмитро Костянтинович, керуючись п. 9 ч. 4 ст. 4 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», виніс повідомлення про повернення наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017 стягувачу без прийняття до виконання.

У подальшому, як свідчать матеріали справи, стягувач звернувся до господарського суду зі скаргою № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця у справі № 915/558/17.

Дослідивши обставини заявленої скарги в сукупності з матеріалами справи, оцінивши усі надані в справу докази та відомості у відповідності до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги, з таких підстав:

За правилами ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76, 77 (ч. 1), 78 та 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як повідомив суду в судовому засіданні представник скаржника, Центральний районний центр зайнятості м. Миколаєва при зверненні до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою щодо примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/558/17 від 23.10.2017 не повідомляв орган ДВС щодо обставин та підстав повернення органом Казначейства вказаного виконавчого документа.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже, виходячи зі встановлених судом обставин, державний виконавець, на підставі наданих стягувачем (скаржником) доказів та повідомлених останнім обставин, керуючись прямою нормою Закону України «Про виконавче провадження» (п. 9 ч. 4 ст. 4) та відповідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», виніс оспорюване повідомлення від 27 серпня 2018 року про повернення наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017 стягувачу без прийняття до виконання, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами частин 1 та 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд вважає, що станом на момент винесення оспорюваного повідомлення від 27 серпня 2018 року про повернення наказу Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/558/17 від 23.10.2017 стягувачу без прийняття до виконання головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонов Дмитро Костянтинович діяв правомірно, відповідно до закону та в межах своїх повноважень, з огляду на що відмовляє в задоволенні заявленої виправленої скарги.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 220, 233, 234, 235, 340, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні виправленої скарги Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва № 07-1929/2-18 від 07.09.2018 на рішення державного виконавця у справі № 915/558/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 16 жовтня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова