РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018Справа № 910/10332/18
за позовом Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

про стягнення 41714,75 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про стягнення 41714,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія вантажного самоскиду "ТАТРА", державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" згідно з полісом № АС/5962223, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 41714,75 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, у позовній заяві позивач просить здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/10332/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи клопотання позивача, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, зважаючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, 03.08.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з тих підстав, що відповідач не має фінансової можливості фізично з'являтися на засідання до Господарського суду міста Києва.

Однак, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про розгляд даної справи без повідомлення (виклику) учасників справи, таким чином у задоволенні клопотання позивача про участь у судових засіданнях в режимі відео конференції судом відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

21.08.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем протягом одного року з моменту скоєння ДТП не було подано заяву про виплату страхового відшкодування, що в свою чергу стало підставою для відмови у такій виплаті.

30.08.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, а сам факт неповідомлення страховика про настання страхового випадку не свідчить про відсутність такого випадку, тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

04.09.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, відповіді на відзив та відповідачем у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2015, 14.08.2015 о 12 год. 40 хв. в м. Одеса по проїзній частині вул. Люстдорфська дорога з боку вул. Левітана в напрямку вул. Дмитра Донського сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю вантажного самоскиду «ТАТРА», державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та трамваю, бортовий номер НОМЕР_3, маршрут « 31».

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2015.

Як встановлено судом, згідно з п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (нова редакція), затвердженим рішенням Одеської міської ради від 21.12.2012 № 2565-VI предметом діяльності позивача є, зокрема, здійснення комплексу робіт і заходів, пов'язаних з підготовкою, організацією та наданням транспортних послуг з перевезення пасажирів і багажу тролейбусами, трамваями, включаючи швидкісний, а також фунікулерами та підвісними канатними дорогами.

Відповідно до даних інвентарної картки № 3315 (типова форма № ОЗ-6) трамвай з бортовим номером НОМЕР_3 включено до основних засобів Комунального підприємства "Одесміськелектротранс".

Згідно з розрахунком відшкодування затрат на відновлення трамвайного вагону, бортовий номер НОМЕР_3, який підписано першим заступником директора КП «ОМЕТ» та головним інженером КП «ОМЕТ», вартість відновлювального ремонту вказаного трамвайного вагону становила 41714,75 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації вантажного самоскиду «ТАТРА», державний номер НОМЕР_2 на дату спірної ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/5962223).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що 25.05.2018 позивач звертався до відповідача з претензією № 019/2-279 від 24.05.18, у якій вимагав перерахувати йому страхове відшкодування у розмірі 41714,75 грн.

Однак, листом вих. № ЦВ-ЦВ-6936/2 від 08.08.2018 у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія вантажного самоскиду "ТАТРА", державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" згідно з полісом № АС/5962223, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 41714,75 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2015, 14.08.2015 о 12 год. 40 хв. в м. Одеса по проїзній частині вул. Люстдорфська дорога з боку вул. Левітана в напрямку вул. Дмитра Донського сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю вантажного самоскиду «ТАТРА», державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1 та трамваю, бортовий номер НОМЕР_3, маршрут « 31».

Як встановлено судом, ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2015.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації вантажного самоскиду «ТАТРА», державний номер НОМЕР_2 на дату спірної ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/5962223).

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Приписами пп. 37.1.4, п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що лише 25.05.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування (претензія № 019/2-679 від 24.05.2018), яку відповідач отримав 29.05.2018 (відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 549). У відповідь на вищевказану вимогу відповідачем було надіслано лист вих. № ЦВ-ЦВ-6936/2 від 08.08.2018 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропущенням строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Так, виходячи з наведених доказів, позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування з пропуском встановленого законом річного з дати ДТП строку для звернення з заявою про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Будь-яких інших доказів на підтвердження звернення до відповідача з заявою про здійснення страхової виплати (відшкодування) в межах визначеного законом строку суду не надано.

За таких обставин, з урахуванням наявних у матеріалах справи документів, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування поза межами одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто звернувся з пропуском встановленого законом строку, у зв'язку з чим суд доходить висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування у відповідь на претензію № 019/2-679 від 24.05.2018.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 41714,75 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева