ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 рокуСправа № 912/1461/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Волошиної О.С., розглянув у судовому засіданні справу №912/1461/18

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Агро-люкс"

до відповідача: фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича

про стягнення 2 467 806,69 грн.

Представники:

від позивача - Ярославська О.М., довіреність № 4 від 03.10.2018;

від позивача - Шелест Ю.В. , довіреність № 2 від 11.07.2018;

від відповідача - Ярошенко В.І., ордер серія ЗП№019486 від 06.08.2018.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Агро-люкс" до фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича про стягнення з відповідача 2 467 806, 69 грн., з яких: 1 463 454,76 грн. основного боргу, 776 419, 86 грн. штрафу, 144 648, 12 грн. пені, 12 763,06 грн. 3 % річних, 70 520, 89 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки нафтопродуктів №050 від 27.02.2018 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду від 13.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 912/1461/18; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.07.2018; встановлено строк для подання сторонами заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 13.07.2018 представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання та надання додаткового часу для підготовки правової позиції щодо позову. Господарським судом зазначене усне клопотання відповідача задоволено; продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.07.2018, про що постановлено протокольну ухвалу.

У підготовчому засіданні 18.07.2018 відповідачем знову заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання. З метою реалізації в повній мірі відповідачем свого права на подання відзиву, судом протокольною ухвалою, на підставі ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, продовжено перерву в підготовчому засіданні до 19.07.2018.

Ухвалою від 19.07.2018 господарський суд прийняв до розгляду подані позивачем докази, які надійшли на адресу суду 18.07.2018 та 19.07.2018, на підставі ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України витребував у позивача оригінали письмових доказів, доданих ним до позовної заяви, за ініціативою суду продовжив позивачу встановлений судом строк для подання відповіді на відзив - до 02.08.2018, підготовче засідання у справі №912/1461/18 відклав до 03.08.2018.

20.07.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 18.07.2018, відповідно до змісту якого відповідач заперечив проти заявленого позову та зазначив про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне:

- відповідач не визнає фактів укладення сторонами договору поставки нафтопродуктів №050 від 27.02.2018; специфікації № 1; поставки товару на підставі видаткових накладних №№ 039, 040, 041, 043, 044, 045, часткового погашення заборгованості за договором 02.04.2018 в сумі 500000,00 грн., 03.04.2018 в сумі 300000,00 грн., 05.04.2018 в сумі 300000,00 грн., а тому відповідно - існування за відповідачем заборгованості у пред'явленій позивачем до стягнення сумі. Так, відповідач стверджує, що в результаті виставлення позивачем відповідачу рахунку-фактури № 062 від 27.02.2018; перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів в загальному розмірі 2 508 000,00 грн.; поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем згідно товарно-транспортних накладних №№ 039, 040, 041 від 27.02.2018; перерахування відповідачем на розрахунковий рахунок позивача коштів на загальну суму 1 100 000,00 грн., між позивачем та відповідачем був укладений договір у спрощеній формі на підставі ст. 184 Господарського кодексу України про поставку товару в кількості 220000,00 л загальною вартістю 5 071440,00 грн., з яких: 110000,00 л по ціні 19,00 грн. за літр без ПДВ на суму 2508000,00 грн. (з ПДВ) та 110000,00 л по ціні 19,42 грн. без ПДВ на загальну суму 2563440,00 грн. (з ПДВ). Оскільки загальна суму, яку відповідач сплатив на користь позивача складає 3 608 337,09 грн., а позивач поставив відповідачу товар лише на суму 2 783 662,91 грн., позивач не виконав зобов'язання щодо поставки товару на суму 824 337,09 грн.;

- позивачем не дотримано вимог ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України щодо надання письмових доказів, оскільки подані ним документи не є оригіналами чи належним чином засвідченими копіями. Такі документи, за твердженням відповідача, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, а обставини, на підтвердження яких вони подані, не можуть вважатись доведеними позивачем (а.с. 64-70).

03.08.2018 від позивача на адресу суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 19.07.2018.

В підготовчому засіданні 03.08.2018, у зв'язку з заявленим клопотанням відповідача про необхідність ознайомлення з матеріалами справи, оголошувалась перерва до 15 год. 00 хв., про що судом постановлено протокольну ухвалу.

03.08.2018, у строк, встановлений судом, позивач подав до суду відповідь на відзив №0108/18-1 від 01.08.2018, згідно змісту якої заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву від 18.07.2018 (а.с. 114-115), вказуючи на те, що відповідачем, в порушення вимог господарського законодавства щодо укладення договорів, не направлявся позивачу належним чином підписаний примірник договору поставки, а направлено лише його кольорову копію. Це ж саме стосується і специфікації, видаткових накладних та видаткових товарно-транспортних накладних до договору. Зазначене, на думку позивача, свідчить про намір відповідача уникнути виконання зобов'язань за договором поставки. Укладення договору між сторонами в спрощеній формі позивач заперечує, посилаючись, зокрема, на суперечливість доводів відповідача в цій частині. Також позивач посилається на порушення відповідачем вимог ч. 7 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо додання до відзиву довіреності чи іншого документу, що підтверджує повноваження представника відповідача. Зазначене, на думку позивача, створює перешкоду щодо прийняття судом відзиву відповідача.

Господарський суд зауважує, що відповідно до ч. 9 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо у справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Оскільки на момент подання відповідачем відзиву на позов в матеріалах справи містився ордер серії КР№ 50857 від 12.06.2018 (а.с. 36), який, відповідно до ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, є належним підтвердженням повноважень адвоката, як представника ФГ Ковалевського В.І., у господарського суду відсутні підстави для відмови у прийнятті відзиву відповідача з підстав, зазначених позивачем у відповіді на відзив.

03.08.2018 відповідач подав до суду клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні з метою надання останньому строку для подання клопотання щодо призначення судових експертиз у даній справі, та заявлення інших необхідних клопотань.

За наслідками підготовчого засідання 03.08.2018, з метою надання письмових пояснень відповідача щодо отримання та розгляду претензії позивача від 22.03.2018 №2203/18-1, судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви до 07.08.2018.

Протокольною ухвалою в підготовчому засіданні 07.08.2018, винесеною на підставі п.7 ч. 2 ст. 223 Господарського процесуального кодексу України, з врахуванням того, що судом вже оголошувалась перерва у підготовчому засіданні 03.07.2018 до 07.08.2018 для надання можливості відповідачу підготувати та подати до суду клопотання з процесуальних питань у справі, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача від 03.08.2018 про оголошення перерви в засідання суду для подання відповідних клопотань.

07.08.2018 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Ігнатенка В.В. про припинення з 07.08.2018 його участі у справі № 912/1461/18 в якості представника фермерського господарства Ковалевського В.І., у зв'язку з укладенням відповідачем договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом (а.с. 125).

Згідно ухвали суду від 07.08.2018, господарський суд за власною ініціативою продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання у даній справі відклав на 17.08.2018, встановив відповідачу строк до 16.08.2018 для подання до суду письмових пояснень щодо отримання та розгляду претензії позивача вих. № 2203/18-1 від 22.03.2018.

15.08.2018 на адресу суду, на виконання ухвали від 07.08.2018, відповідачем надано письмові пояснення з додатками щодо розгляду претензії позивача (а.с. 134-175). Згідно поданих пояснень, відповідач стверджує, що кошти в сумі 2 508 000,00 грн. ним були перераховані в якості передоплати за товар на підставі рахунку № 062 від 27.02.2018; позивачем на електронну адресу відповідача направлялись безтоварні (без фактичної поставки товару) видаткова накладна № 039 від 27.02.2018, товарно-транспортна накладна №039 від 27.02.2018, видаткова накладна № 40 від 27.02.2018, товарно-транспортна накладна № 040, видаткова накладна № 043 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна № 043 від 28.02.2018, видаткова накладна № 044 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна № 044 від 28.02.2018, видаткова накладна № 045 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна №045 від 28.02.2018, які були отримані та підписані без відповідних повноважень головним бухгалтером відповідача ОСОБА_6 Про зазначені факти, стверджує відповідач, свідчать надані останнім до суду роздруківки з електронної пошти та нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_6 (головного бухгалтера відповідача), ОСОБА_7 (працівника відповідача, до службових обов'язків якого відноситься прийом та видача паливно- мастильних матеріалів); отримання позивачем коштів в сумі 2 508000,00 грн. о 13:33:00 год. 27.02.2018, тоді як лише 28.02.2018 позивачем направлено електронною поштою відповідачу видаткові та товарно-транспортні накладні №№ 039, 040, 041; відсутність можливості у відповідача станом на 27-28.02.2018 прийняти палива більше ніж 80 тон; відсутність видаткових та товарно-транспортних накладних у водіїв транспортних засобів, а також незазначення у товарно-транспортних накладних часу виїзду з підприємства-вантажовідправника, часу прибуття до вантажоодержувача та часу виїзду від вантажоодержувача. Крім того, відповідач стверджує про підписання договору поставки нафтопродуктів №050 від 27.02.2018, який вказаний позивачем як підстава пред'явленого позову, головним бухгалтером відповідача ОСОБА_6 без надання їй відповідних повноважень, тоді як про існування вказаного договору голова фермерського господарства Ковалевського В.І. дізнався лише під час судового розгляду даної справи. До того ж, відповідач вказує на внесення позивачем завідомо неправдивих відомостей до рахунку - фактури № 062, оскільки 27.02.2018 на електронну адресу відповідача надійшов рахунок - фактура на поставку 220000,00 л дизельного палива по ціні 19,00 грн., а 28.02.2018 - на поставку тієї ж кількості дизельного палива, але 110000,00 л по ціні 19,00 грн. та 110000,00 л по ціні 19,42 грн. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про фальсифікацію позивачем документації, відсутність фактичних поставок палива відповідачу 27.02.2018 та 28.02.2018 та відсутність підстав для задоволення претензії 22.03.2018 №2203/18-1. Крім того, відповідач зазначає, що в рахунок підписаних головним бухгалтером підприємства безтоварних документів, позивачем було поставлено відповідачу дизельне паливо 10.03.2018 в кількості 39876 л, 17.03.2018 в кількості 39016 л, 11.04.2018 в кількості 39016 л, що підтверджується підписами водіїв транспортних засобів у журналі прийому-видачі нафтопродуктів, а 01.08.2018 по рекомендації представника відповідача, який вказав на поставку товару позивачем 10.03.2018, 17.03.2018 та 11.04.2018, головою фермерського господарства підписано заднім числом товарно-транспортні накладні №№ 039, 040, 041 від 27.02.2018.

У підготовчому засіданні 17.08.2018 представником відповідача заявлені усні клопотання про залучення справу в якості третьої особи - автотранспортної компанії, яка здійснювала перевезення та про допит в якості свідків водіїв цієї компанії, а також заявлено усне клопотання про надання додаткового часу для подання доказів у справі, а саме бухгалтерської звітності. З метою викладення зазначених клопотань письмово, у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 12 год. 00 хв. цього ж дня, про що судом було постановлено протокольну ухвалу. Після перерви в підготовчому засіданні відповідачем подано письмове клопотання від 17.08.2018 про залучення у справу в якості третьої особи автопідприємства ТОВ "Корпорація-Імперіал", витребування від даної юридичної особи видаткових та товарно-транспортних накладних за 27.02.2018 та 28.02.2018 та допит в якості свідків водіїв ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Окрім того, у вказаному клопотанні відповідач просить надати час для подання до суду бухгалтерських документів, витягу з журналу прийому-видачі нафтопродуктів та підготовки обґрунтованого клопотання про призначення експертизи у даній справі. При цьому, відповідач просить долучити до матеріалів справи роздруківку з електронної пошти про направлення позивачем на адресу відповідача накладних на повернення дизельного палива за №№ 2, 3, 4 від 28.02.2018, які відповідач помилково не надав разом з письмовими поясненнями від 15.08.2018 (а.с. 177-178).

Згідно заяви від 17.08.2018, позивач заперечив проти заявлених відповідачем клопотань (а.с. 183).

Відповідно до ухвали від 17.08.2018 з підстав, що в ній зазначені, судом відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів, про залучення третьої особи, про виклик і допит свідків та про надання строку для підготовки клопотання про призначення експертизи у даній справі; закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті на 04.09.2018.

04.09.2018 відповідачем подано до суду клопотання, згідно якого просить суд: зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом фермерського господарства Ковалевського В. І. до товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Агро-Люкс" про визнання договору №50 від 27.02.2018 недійсним, що розглядається Господарським судом м. Києва та проведення експертизи; призначити почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с. 203-205).

Згідно ухвали суду від 04.09.2018 зазначені клопотання відповідача залишено без розгляду; протокольною ухвалою від 04.09.2018 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 04.10.2018.

У судовому засіданні 04.10.2018 представники сторін підтримали свої правові позиції щодо предмету спору. Так, позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі, а відповідач - відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд встановив наступні обставини.

В обґрунтування пред'явленого у справі позову, позивач посилається, зокрема, на договір поставки нафтопродуктів від 27.02.2018 № 050, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Агро-люкс" (далі - ТОВ "Компані "Агро-люкс") як Постачальником та фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (далі - ФГ Ковалевського В.І.) як Покупцем.

В матеріалах справи наявна роздруківка сканованого примірника підписаного та скріпленого печаткою позивача договору поставки нафтопродуктів від 27.02.2018 № 050, яка від Покупця скріплена підписом та печаткою ФГ Ковалевського В.І. (далі - Договір, а.с. 102-106).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Постачальник, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язався передати нафтопродукти у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість).

Згідно п. 1.3. Договору, кількість товару може складати за Договором 100 000 літрів, але загальна кількість товару, що передається за цим Договором у власність Покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару.

Пунктами 2.1.-2.4, 2.7. - 2.9. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється погодженими партіями автомобільним транспортом; товар передається Покупцеві окремими партіями (частинами). Кожна окрема партія товару передається в рамках цього Договору лише після попереднього усного погодження сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, цін (вартості), умов та строків (термінів) її поставки (передачі у власність); кількість товару (партії товару) зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній або у відповідному акті приймання-передачі товару; факт поставки (передачі у власність) товару в рамках цього Договору може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, вказана у видатковій накладній, або в акті приймання-передачі товару; сторони погоджуються, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву та кількість товару. Кожна видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є невід'ємною частиною цього Договору; право власності на товар виникає у Покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення накладної (акта приймання-передачі); для передачі товару Покупцеві представник Покупця зобов'язаний надати представнику Постачальника довіреність, видану та оформлену відповідно до законодавства.

У розділі 3 Договору визначено ціну (вартість) товару та умови оплати товару. Так, згідно п.п. 3.1.-3.4., 3.6.-3.9. Договору, ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та зазначається у відповідних видаткових накладних (акта-приймання-передачі) на переданий товар; ціна (вартість) товару є динамічною і можу змінюватися Постачальником в односторонньому порядку залежно від відповідних змін на відповідному ринку товарів, змін індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України- гривні - стосовно курсів іноземних валют, збільшення розміру податків, зборів, інших обов'язкових платежів тощо; у ціну вартості кожної окремої партії товару включається податок на додану вартість; загальна вартість Договору дорівнює сумі всіх видаткових накладних, які були надані Постачальником Покупцю за весь термін дії цього Договору; сплата вартості пального здійснюється на умовах 100% авансової оплати нафтопродуктів (тобто до моменту їх фактичного отримання); рішення щодо суми та строку відстрочення платежу приймається Постачальником та узгоджується сторонами в Специфікації до даного Договору, яка є його невід'ємною частиною; сплата вартості пального здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника або шляхом внесення готівкових коштів до каси Постачальника на підставі наданого Постачальником рахунку на оплату. Рахунок на оплату нафтопродуктів сплачується протягом одного робочого дня з моменту надання рахунку Покупцеві; датою оплати (отримання грошей Постачальником) вважається дата надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника або дата внесення Покупцем готівкових коштів у касу Постачальника.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання та скріплення печатками) сторонами та діє до 31.12.2018 року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну (строку) дії цього Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення або перегляду у письмовій формі, Договір вважається продовженим на тих же умовах ще на один рік. Наступні пролонгації Договору не допускаються (п. 8.1. Договору).

Господарським судом також встановлено, що 27.02.2018 позивачем виставлено рахунок-фактуру № 062 від 27.02.2018 на оплату відповідачем дизельного палива в кількості 110000 л за ціною 19,0 грн. за літр та дизельного палива в кількості 110000,00 грн. за ціною 19,42 грн. за літр на загальну суму 5071440,00 грн. (а.с. 71).

Згідно Специфікації № 1 до Договору, наявної в матеріалах справи у вигляді роздруківки сканованого підписаного та скріпленого печаткою позивача примірника, яка від Покупця скріплена підписом та печаткою ФГ Ковалевського В.І., сторонами погоджено поставку 110 000 літрів дизельного палива за ціною 23,30 грн. за 1 літр з ПДВ на загальну суму 2563440,00 грн. (з ПДВ) (а.с. 107).

Як стверджує позивач в обґрунтування позову, на виконання умов Договору, Постачальником 27.02.2018 та 28.02.2018 було поставлено Покупцю товар (дизельне паливо) на загальну суму 4 948 115,12 грн., на підтвердження чого позивачем надано до суду копії

- видаткової накладної № 039 від 27.02.2018 на суму 958 056,00 грн. та товарно-транспортної накладної № 039 від 27.02.2018 (а.с. 14-15);

- видаткової накладної № 040 від 27.02.2018 на суму 909 172,80 грн. та товарно-транспортної накладної № 040 від 27.02.2018 (а.с. 16-17);

- видаткової накладної № 041 від 27.02.2018 на суму 916 434,11 грн. та товарно-транспортної накладної № 041 від 27.02.2018 (а.с. 18-19);

- видаткової накладної № 043 від 28.02.2018 на суму 929 270,30 грн. та товарно-транспортної накладної № 043 від 28.02.2018 (а.с. 20-21);

- видаткової накладної № 044 від 28.02.2018 на суму 925 075,58 грн. та товарно-транспортної накладної № 044 від 28.02.2018 (а.с. 22-23);

- видаткової накладної № 045 від 28.02.2018 на суму 310 106,33 грн. та товарно-транспортної накладної № 045 від 28.02.2018 (а.с. 24-25).

Крім того, на підтвердження таких своїх доводів позивачем надано до суду податкові накладні від 27.02.2018 за №№ 39, 40, 41, 42, 43, 45, 47, 48 та 49 на загальну суму поставленого ТОВ "Компані "Агро-люкс" та того, що підлягає сплаті ФГ Ковалевського В.І. товару в розмірі 4 948 115,10 грн. (а.с. 42-50). Зазначені податкові накладні містять відмітки про прийняття їх відповідачем та реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПД).

Однак, за доводами позивача, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково, в результаті чого станом на 22.03.2018 за ним рахувалась заборгованість в сумі 2 563 454,76 грн.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до відповідача з претензією від 22.03.2018 № 2203/18-1 від 22.03.2018, згідно якої просив невідкладно виконати умови Договору та сплати заборгованість за поставлений товар, а також нараховані позивачем суми штрафу, пені та відсотків річних (а.с. 26-28).

В період з 02.04.2018 по 05.04.2018 відповідачем було частково сплачено заборгованість в загальній сумі 1 100 000,00 грн.

Таким чином, за доводами позивача, залишок заборгованості відповідача за Договором складає 1 463 454,76 грн. До того ж, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого зобов'язання за Договором позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача 776 419, 86 грн. штрафу, 144 648, 12 грн. пені, 12 763,06 грн. 3 % річних, 70 520, 89 грн. інфляційних втрат.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, стверджуючи, що в результаті виставлення позивачем відповідачу рахунку-фактури № 062 від 27.02.2018 на суму 5 071 440,00 грн. (а.с. 71); перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів в загальному розмірі 2 508 000,00 грн. згідно платіжних доручень від 27.02.2018 №№ 551, 552, 553, 554 та 555 в якості попередньої оплати (а.с. 72-76); поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем згідно товарно-транспортних накладних №№ 039, 040, 041 від 27.02.2018 (а.с. 77-79); перерахування відповідачем на розрахунковий рахунок позивача коштів на загальну суму 1 100 000,00 грн. згідно платіжних доручень від 02.04.2018 № 590 на суму 500000,00 грн., від 03.04.2018 № 593 на суму 300000,00 грн., від 05.04.2018 № 595 на суму 300000,00 грн., як попередньої оплати (а.с.80-82), між позивачем та відповідачем був укладений договір у спрощеній формі на підставі ст. 184 Господарського кодексу України про поставку товару в кількості 220000,00 л загальною вартістю 5071440,00 грн., з яких: 110000,00 л по ціні 19,00 грн. за літр без ПДВ на суму 2508000,00 грн. (з ПДВ) та 110000,00 л по ціні 19,42 грн. без ПДВ на загальну суму 2563440,00 грн. (з ПДВ).

На підставі викладеного, відповідач зазначає, що оскільки загальна суму, яку відповідач сплатив на користь позивача складає 3 608 337,09 грн., а позивач поставив відповідачу товар лише на суму 2 783 662,91 грн., позивач не виконав зобов'язання щодо поставки товару на суму 824 337,09 грн. При цьому, відповідач стверджує, що неодноразово звертався до позивача з проханням продовжити поставку товару та гарантував його оплату згідно домовленості по факту прибуття транспортних засобів з товаром на адресу відповідача і саме тому, з метою підтвердження своїх намірів на отримання товару, відповідачем були сплачені кошти 02.04.2018, 03.04.2018 та 05.04.2018 на загальну суму 1100000,00 грн.

Відповідачем акцентовано увагу суду на тому, що позивачем не дотримано вимог ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України щодо надання письмових доказів, оскільки подані ним документи не є оригіналами чи належним чином засвідченими копіями. Такі документи, за твердженням відповідача, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, а обставини, на підтвердження яких вони подані, не можуть вважатись доведеними позивачем.

В подальшому, згідно письмових та усних пояснень, відповідачем фактично заперечено власну позицію, викладену і відзиві на позов.

Так, відповідач зазначає, що Договір, видаткова накладна № 039 від 27.02.2018, товарно-транспортна накладна №039 від 27.02.2018, видаткова накладна № 40 від 27.02.2018, товарно-транспортна накладна № 040, видаткова накладна № 043 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна № 043 від 28.02.2018, видаткова накладна № 044 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна № 044 від 28.02.2018, видаткова накладна № 045 від 28.02.2018, товарно-транспортна накладна №045 від 28.02.2018, були отримані та підписані без відповідних повноважень головним бухгалтером відповідача ОСОБА_6 Відповідач також звертає увагу на недоліки у оформлені товарно-транспортних накладних, які не містять зазначення реквізитів довіреності на отримання товару Покупцем, часу виїзду з підприємства-вантажовідправника, часу прибуття до вантажоодержувача та часу виїзду від вантажоодержувача та відомостей про подорожній лист.

Відповідач наполягає на тому, що про існування Договору він дізнався лише під час судового розгляду даної справи, у нього відсутній його оригінал. До того ж, на момент виникнення спірних правовідносин, між сторонами діє договір поставки нафтопродуктів від 01.12.2016 № 208, строк дії якого закінчується лише 31.12.2018, а тому необхідності в укладенні нового договору взагалі не було і кошти в сумі 2 508 000,00 грн. відповідачем були перераховані в якості передоплати за товар саме на підставі договору від 01.12.2016 №208.

Відповідач також вказує на внесення позивачем завідомо неправдивих відомостей до рахунку - фактури № 062, оскільки 27.02.2018 на електронну адресу відповідача надійшов рахунок - фактура на поставку 220000,00 л дизельного палива по ціні 19,00 грн., а 28.02.2018 - на поставку тієї ж кількості дизельного палива, але 110000,00 л по ціні 19,00 грн. та 110000,00 л по ціні 19,42 грн.

Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про недійсність Договору, фальсифікацію позивачем документації, відсутність фактичних поставок палива відповідачу 27.02.2018 та 28.02.2018. Крім того, відповідач зазначає, що в рахунок підписаних головним бухгалтером підприємства безтоварних документів, позивачем було поставлено відповідачу дизельне паливо 10.03.2018 в кількості 39876 л, 17.03.2018 в кількості 39016 л, 11.04.2018 в кількості 39016 л, що підтверджується підписами водіїв транспортних засобів у журналі прийому-видачі нафтопродуктів, а 01.08.2018 по рекомендації представника відповідача, який вказав на поставку товару позивачем 10.03.2018, 17.03.2018 та 11.04.2018, головою фермерського господарства підписано заднім числом товарно-транспортні накладні №№ 039, 040, 041 від 27.02.2018.

Відповідач також вказує на те, що ним подано позов до Господарського суду м. Києва про визнання недійсним Договору, а за фальсифікацію документів позивач буде притягнений до відповідальності за наслідками кримінального провадження.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

На підставі викладених вимог чинного законодавства, враховуючи, що Постачальником та Покупцем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору поставки, зважаючи на зазначення у видаткових накладних умовою продажу товару "Рахунок № 062 від 27.02.2018 Договір № 050 від 27.02.2018" та у платіжних дорученнях відповідача призначення платежу "За диз. паливо згідно рахунку № 062 від 27.02.2018", тоді як посилання на вказаний рахунок містить Специфікація № 1 до Договору, господарським судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов щодо виникнення спірних правовідносин на підставі усної домовленості сторін та укладення договору поставки у спрощеній формі в порядку ст. 184 Господарського кодексу України.

При цьому, господарським судом враховано, що позивачем надано до суду скановані примірники підписаних та скріплених печаткою позивача Договору, специфікації № 1 до Договору, видаткових, товарно-транспортних накладних, на підставі яких пред'явлено позовні вимоги у даній справі (а.с. 90-107).

Всі зазначені документи від імені Покупця містять оригінальні (не скановані) підпис та відтиск круглої печатки ФГ Ковалевського В.І. При цьому, за доводами позивача, оригінали зазначених документів, підписані Постачальником, направлялись відповідачу, однак, останнім Постачальнику не повертались.

На підставі викладеного, судом відхиляються доводи відповідача щодо неналежного засвідчення позивачем копій зазначених документів.

Отож, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, правовідносини за якими регулюються параграфом 3 Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з фактичних обставин справи та підтверджено належними у справі доказами, на виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято дизельне паливо на загальну суму 4 948 115,12 грн. (видаткова накладна № 039 від 27.02.2018 на суму 958 056,00 грн. та товарно-транспортна накладна № 039 від 27.02.2018; видаткова накладна № 040 від 27.02.2018 на суму 909 172,80 грн. та товарно-транспортна накладна № 040 від 27.02.2018; видаткова накладна № 041 від 27.02.2018 на суму 916 434,11 грн. та товарно-транспортна накладна № 041 від 27.02.2018; видаткова накладна № 043 від 28.02.2018 на суму 929 270,30 грн. та товарно-транспортна накладна № 043 від 28.02.2018; видаткова накладна № 044 від 28.02.2018 на суму 925 075,58 грн. та товарно-транспортна накладна № 044 від 28.02.2018; видаткова накладна № 045 від 28.02.2018 на суму 310 106,33 грн. та товарно-транспортна накладна № 045 від 28.02.2018).

При цьому, господарський суд зауважує, що зазначення у рахунку-фактурі від 27.02.2018 № 062 суми поставки в розмірі більшому, ніж у Специфікації № 1, по-перше, не суперечить п. 1.3. Договору, а по-друге, відображає фактичну послідовність дій сторін на виконання умов Договору. Так, за доводами позивача, підписанню сторонами Специфікації до Договору передувало виставлення рахунку та сплата відповідачем 27.02.2018 в якості попередньої оплати 2 508 000,00 грн., а тому у Специфікації відображена сума поставки вже з урахування здійсненої відповідачем проплати (5 071 440,00 грн. - 2 508 000,00 грн. = 2 563 440,00 грн.).

Наявними у справі доказами підтверджується також здійснення відповідачем часткової оплати за Договором в загальній сумі 3 608 000,00 грн., а саме: наданою позивачем банківською випискою з рахунку позивача по контрагенту ФГ Ковалевського В.І. та наданими відповідачем платіжними дорученнями від 27.20.2018 за №№ 551, 552, 553, 554, від 02.04.2018 № 590, від 03.04.2018 № 593 та від 05.04.2018 № 595 (а.с. 72-76, 80-82).

Таким чином, за Покупцем рахується заборгованість за поставлений за Договором товар в сумі 1 340 115,12 грн. (4 948 115,12 грн.(сума фактичної поставки) - 3 608 000,00 грн.( сума фактичної оплати) = 1 340 115,12 грн.), а не 1 463 454,76 грн., як-то в позові зазначає позивач та просить стягнути з відповідача у даній справі.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за Договором в розмірі 1 340 115,12 грн., в матеріалах справи такі докази відсутні.

Натомість, позивачем не доведено, а в матеріалах справи відсутнє підтвердження наявності заборгованості відповідача у пред'явленій до стягнення сумі в розмірі 1 463 454,76 грн.

На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором підлягають частковому задоволенню в сумі 1 340 115,12 грн.

При цьому, господарським судом не приймаються до уваги доводи відповідача, якими останній заперечує проти задоволення позову, враховуючи наступне.

Положення ст. 204 Цивільного Кодексу України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідачем презумпцію правомірності укладеного між сторонами Договору не спростовано. Так, відповідачем не надано рішення суду про визнання недійсним Договору, а доводи відповідача про звернення ФГ Ковалевського В.І. до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним Договором не є тією обставиною, яка спростовує презумпцію правомірності правочину.

Доводи ж наведені відповідачем щодо наявності підстав недійсності правочину не доведені належними в розумінні процесуального закону доказами, а ґрунтуються виключно на непідтверджених матеріалами даної справи суб'єктивних судженнях.

Так, стверджуючи про недійсність Договору, відповідач, зокрема, посилається на те, що сам Договір, Специфікація № 1 до Договору, видаткові та товарно-транспортні накладні до Договору підписувались неповноважною особою Покупця - головним бухгалтером відповідача ОСОБА_6, а направлення позивачем на електронну адресу відповідача безтоварних (без фактичної поставки товару) первинних документів, які підписувались неповажною особою, свідчить про фіктивність господарських операцій.

Зазначене, за доводами відповідача підтверджується роздруківками з електронної пошти та нотаріально посвідченими заявами свідків: головного бухгалтера відповідача ОСОБА_6 та працівника відповідача, до службових обов'язків якого відноситься прийом та видача паливно - мастильних матеріалів ОСОБА_7 (а.с. 174-175); отриманням позивачем коштів в сумі 2508000,00 грн. о 13:33:00 год. 27.02.2018, тоді як лише 28.02.2018 позивачем направлено електронною поштою відповідачу видаткові та товарно-транспортні накладні №№ 039, 040, 041; відсутністю можливості у відповідача станом на 27-28.02.2018 прийняти палива більше ніж 80 тон; відсутністю дизельного палива на балансі відповідача; відсутністю видаткових та товарно-транспортних накладних у водіїв транспортних засобів.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ст. 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно ч.ч. 1, 3-4, 8-9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Разом з тим, відповідачем вказаних вимог процесуального закону не дотримано. Так, докази на підтвердження своїх заперечень подані відповідачем до суду лише 15.08.2018, тобто після закінчення строку, визначеного процесуальним законом та встановленого судом для їх подання та без будь-яких обґрунтувань неможливості їх подання у визначений строк. До того ж, відповідачем не надано до суду доказів направлення зазначених доказів на адресу позивача у справі. Зазначене виключає їх прийняття до розгляду господарським судом.

При цьому, господарським судом також взято до уваги вимоги ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Варто зауважити, що документи, на підставі яких відповідач заперечує позовні вимоги, у тому числі роздруківки з електронної пошти відповідача, подані до суду у не засвідчених належним чином ксерокопіях (а.с. 142-173, 179-182, 203-212), тобто є недопустимими доказами у справі, що виключає встановлення судом на їх підставі обставин, які підтверджують заперечення відповідача.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17.

Варто зауважити також, що у строки, встановлені для подання доказів, відповідач не був позбавлений права та можливості надати до суду висновок експерта на предмет дослідження підпису Покупця на Договорі та первинній документації. Однак, відповідач таким процесуальним правом не скористався.

Всупереч вимог процесуального закону, відповідачем не надано до суду також належних та допустимих доказів відсутності на балансі відповідача поставленого на підставі Договору дизельного палива; відсутності у відповідача можливості станом на 27.02.2018-28.02.2018 прийняти паливо в кількості більшій ніж 80 тон; відсутності поставок 27.02.2018 та 28.02.2018 та поставки позивачем дизельного палива 10.03.2018, 17.03.2018 та 11.04.2018, на підтвердження чого відповідач вказував на підписи водіїв транспортних засобів у журналі прийому-видачі нафтопродуктів.

Господарський суд зауважує, що недоліки в оформлені товарно-транспортних накладних, на які вказує відповідач, не спростовують факту вчинення господарської операції.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Закону України від 05.07.2011 № 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про міліцію" вилучено посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів. Отже, підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, мають право не виписувати водіям подорожні листи; за необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Так само, за наявності інших первинних документів, відсутність довіреності не може заперечувати факту здійснення господарської операції. До того ж, з 01.01.2015 Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повер нутих і використаних довіреностей на одержан ня цінностей, скасовано наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2014 № 987. Таким чином, чинне законодавство не зобов'язує особу у разі отримання товарно-матеріальних цінностей надавати довіреність.

Господарський суд зауважує, що чинним процесуальним законодавством на учасника справи покладено, зокрема, наступні обов'язки: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні докази в порядку та строки встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасникам справи в судовому засіданні.

Разом з тим, надані відповідачем письмові та усні пояснення містять численні суперечності та невідповідності щодо обставин справи:

- у відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт поставки позивачем товару на загальну суму 2783662,91 грн. на підставі товарно-транспортних накладних за №№ 039, 040 та 041 та не заперечує факту підписання зазначених документів повноважною особою Покупця (стор. 5 відзиву, а.с. 68). Відповідно до ст. 61 Господарського процесуального кодексу України, представник, який має повноваження на ведення справи у суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки; як вбачається з напису на зворотній стороні ордеру серії КР № 5087, що засвідчує повноваження адвоката Ігнатенка В.В. як представника відповідача, обмеження правомочності адвоката не встановлені (а.с. 36). Отож, відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача - адвокатом Ігнатенком В.В., повноваження якого підтверджені належними у справі доказами, є таким, що поданий до суду ФГ Ковалевського В.І. Подальші твердження відповідача про дії представника відповідача Ігнатенка В.В. в інтересах позивача не підтверджені жодним доказом, як і доводи відповідача про підписання головою ФГ Ковалевського В.І. товарно-транспортних накладних №№ 039, 040 та 041 "заднім числом" по рекомендації свого представника;

- стверджуючи про відсутність поставок товару 27.02.2018 та 28.02.2018, відповідачем були вжиті заходи щодо реєстрації наданих позивачем податкових накладних в ЄРПН та, відповідно, врахування всього обсягу товару, який у вказаних накладних зазначений, у податковому обліку відповідача;

- вказуючи на численні порушення в оформленні господарських операцій, які вчиненні головним бухгалтером підприємства, відповідачем не надано до суду доказів притягнення зазначеної особи до дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності. Натомість, довіреністю від 03.08.2018 № 44 відповідач уповноважує головного бухгалтера підприємства - ОСОБА_6 представляти інтереси ФГ Ковалевського В.І. в Господарському суді Кіровоградської області в рамках господарської справи № 912/1461/18 з усіма необхідними для того повноваженнями, всіма процесуальними правами та обов'язками довірителя, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, крім права визнання позову повністю чи частково та права укладення мирової угоди (а.с. 109). Беручи участь у підготовчому засідання 03.08.2018 у даній справі, зазначена особа не вказувала на обставини підписання нею Договору, Специфікації № 1, видаткових та товарно-транспортних накладних, прийняття податкових декларацій позивача, які відображають господарську операцію, яка, за доводами відповідача, фактично вчинена не була.

Не приймаються до уваги судом і доводи відповідача щодо внесення позивачем до рахунку - фактури № 062 неправдивих відомостей, оскільки за умовами укладеного між сторонами Договору, Постачальник має право, зокрема, змінювати в односторонньому порядку вартість (ціну) товару за Договором.

Таким чином, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень та на спростування доводів позивача.

Крім основної заборгованості за Договором, позивач також просить стягнути з відповідача 776 419, 86 грн. штрафу, 144 648, 12 грн. пені, 12 763,06 грн. 3 % річних, 70 520,89 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.4. Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення.

За умовами п. 5.5. Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов цього Договору, Покупець також сплачує на користь Постачальника пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії продукції, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Вирішуючи спір в цій частині, господарським судом враховано, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного Кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського Кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського Кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського Кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено Цивільним Кодексом України види забезпечення виконання зобов'язань визначено ч. 2 ст. 546 Цивільного Кодексу України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 Цивільного Кодексу України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільний Кодекс України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 Цивільного Кодексу України).

На підставі викладеного, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (абз. 2 п. 3 інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів"), зокрема, як визначено сторонами у п. 5.4. Договору.

Таким чином, господарський суд вважає підставним нарахування позивачем штрафу і пені за прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання за Договором.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок пред'явлених до стягнення сум штрафу та пені (а.с. 5), господарський суд дійшов висновку, що він не відповідає фактичним обставинам справи в частині зазначення сум основної заборгованості, на які здійснюється нарахування та початку періоду нарахування (з 11.03.2018 - для штрафу та з 21.03.2018 - для пені).

Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача станом на 11.03.2018 становила 2 440 115,12 грн. (4 948 115,12 грн. (сума поставленого відповідачу за Договором товару згідно видаткових накладних за №№ 039, 040, 041, 043, 044 та 045) - 2 508 000,00 грн. (фактично здійснена відповідачем оплата згідно платіжного доручення № 551 від 27.02.2018) = 2 440 115,12 грн.

З урахуванням наступних оплат відповідачем, а саме 02.04.2018 в сумі 500 000,00 грн., 03.04.2018 - 300 000,00 грн. та 05.04.2018 - 300 000, грн, заборгованість з урахуванням зазначених проплат становила - 1 940 115, 12 грн., 1 640 115,12 грн. та 1 340 115,12 грн. відповідно.

Виходячи з наведеного та здійснивши власний розрахунок пред'явлених до стягнення сум, господарський суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача штрафу в розмірі 709 950,18 грн., а також пені в розмірі 116 491,15 грн., нарахованої на суми заборгованості 2 440 115,12 грн. (станом на 21.03.2018), 1 940 115,12 грн. (станом на 02.04.2018), 1 640 115,12 грн. (станом на 03.04.2018) та 1 340 115,12 грн. (станом на 05.04.2018), але в межах періоду, зазначеного в розрахунку позивачем. В решті розрахунок позивача є таким, що не відповідає фактичним та встановленим судом обставинам справи.

Отже, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Розрахунок 3% річних в сумі 12763,06 грн. та інфляційних втрат в сумі 70962,19 грн., наданий до суду позивачем, також є помилковим з підстав, зазначених судом вище.

За розрахунком господарського суду стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період прострочення з 11.03.2018 по 06.06.2018 та з урахуванням сум фактичної заборгованості (наведеної вище) відповідача за Договором в розмірі 11 980,24 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 39 962,19 грн. В решті частини розрахунок позивача щодо нарахованих сум інфляційних та 3% річних не відповідає фактичним та встановленим судом обставинам справи в частині наявної заборгованості відповідача перед позивачем станом на 2, 3 та 5 квітня 2018, а тому є завищеним.

Таким чином, з урахуванням викладеного, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

В решті позову слід відмовити.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича (27634, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Миколаївка, вул. Шевченка, 68, ід. номер 23227389, рахунки в банківських установах не відомі) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Агро-люкс" (03113, м. Київ, пр-т Перемоги, 62-Б, оф. 2, ід. номер 40199204, рахунки в банківських установах не відомі) заборгованість в сумі 2 218 498,88 грн., з яких: основний борг - 1 340 115,12 грн., штраф - 709 950,18 грн., пеня - 116 491,15 грн., інфляційні втрати - 39 962,19 грн., 3% річних - 11 980,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 33 315,38 грн.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити сторонам, а саме:

позивачу за адресою: 03113, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 62-Б, оф. 2;

відповідачу за адресою: 27634, Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н, с.Миколаївка, вул. Шевченка, буд. 68.

Дата складення повного рішення 16.10.2018.

Суддя Л.С. Вавренюк