ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 рокуСправа № 912/2248/18
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2248/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент", 49041, м. Дніпро, вул. Трудових Резервів, 6

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром", 28022, Кіровоградська обл., Олександрійський район, с. Комінтерн

про стягнення 250 472,18 грн

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром" 250 472,18 грн з яких: 181 560,00 грн основного богу, 40 480,42 грн пені, 18 156,00 грн штрафу, 6 604,77 грн інфляційних, 3 670,99 грн - 3% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу хімічної продукції № 365/14 від 15.09.2014 в частині оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою від 31.08.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 912/2248/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 27.09.2018

27.09.2018 суд розпочав підготовче провадження.

Ухвалою від 27.09.2018 закрито підготовче провадження у справі № 912/2248/18 та призначено її до судового розгляду по суті на 16.10.2018.

16.10.2018 суд відкрив судове засідання по розгляду справи по суті.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 16.10.2018 не з'явились.

Натомість, 27.09.2018 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" про підтримання позовних вимог та про розгляд справи 16.10.2018 без участі представника позивача.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 16.10.2018 не забезпечив, правом на подання відзиву у строк, визначений господарським судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не скористався, про поважність причин вказаного суду не повідомлено.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 16.10.2018 за відсутності представників сторін.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 365/14 (Договір) (том І а.с. 13-14).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець передає у власність, а Покупець приймає та оплачує в строк хімічну продукцію (далі - ОСОБА_2) у кількості, якості та на умовах даного Договору, у відповідності з видатковими накладними, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Вартість ОСОБА_2 вказана у відповідній видатковій накладній, яка є невід'ємною частиною даного Договору (п. 2.1. Договору).

Згідно пункту 2.2. Договору загальна сума Договору визначається сумою видаткових накладних, які є невід'ємними частинами даного Договору

Відповідно до п. 2.3. Договору сторони погодили, що Покупець оплачує ОСОБА_2 шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 10 календарних днів після поставки ОСОБА_2.

Розділом 3 сторонами погоджено умови поставки.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох Сторін і діє до 31 грудня 2015 року. У випадку будь-яких змін сторони підписують додаткову угоду до даного Договору (п. 9.2. Договору).

Всі умови Договору поставки узгоджені між сторонами шляхом підписання Договору та скріплення печатками підприємств.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 18.12.2015 сторонами продовжено строк дії договору до 30.12.2016 (а.с. 15).

За період з 15.09.2014 по 20.08.2018 позивачем по Договору № 365/14 було відвантажено відповідачеві ОСОБА_2 на загальну суму 2 631 319,20 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: від 16.09.2014 № 9853, від 11.11.2014 №11976, від 24.11.2014 №11989, від 31.03.2015 №3154, від 09.09.2015 №9097, від 29.09.2015 №8865, від 29.10.2015 №9684, від 14.12.2015 №12403, від 15.08.2016 № 8423. від 24.03.2017 №2935, від 12.04.2017 №4105, від 29.06.2017 №6696, від 28.09.2017 № 10379, від 20.10.2017 №11157, від 26.10.2017 №11364, від 13.11.2017 №11851, від 07.12.2017 № 11934 (том І а.с. 17-33).

Крім видаткових накладних, поставка ОСОБА_2 також підтверджується товарно-транспортними накладними (том. ІІ а.с. 59-93) та податковими накладними (том ІІ а.с. 16-58).

Поставлений ОСОБА_2 отримано уповноваженою особою відповідача, що підтверджується довіреностями на отримання ОСОБА_2 (том І а.с. 225-244).

Позивачем було виставлено відповідачеві рахунки на оплату поставленого ОСОБА_2 (том І а.с. 245-250,том ІІ а.с. 1-11).

Як вказує позивач, відповідач за поставлений товар розраховувався частинами та не в повному обсязі.

Так, відповідачем за виставленими рахунками було перераховано 2 449 759,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 16.09.2014 № 166, від 12.11.2014 № 332, від 09.12.2014 № 423, від 30.03.2015 № 128, від 31.03.2015 № 131, 10.09.2015 № 378, від 29.09.2015 №411, від 22.10.2015 № 429, від 23.10.2015 №446, від 05.11.2015 №459, від 14.12.2015 № 550, від 11.08.2016 № 382, від 11.08.2016 № 383, від 25.10.2016 № 504, від 21.03.2017 № 114, від 30.03.2017 № 137, від 25.05.2017 № 235, від 21.06.2017 № 305, від 21.06.2017 №306, від 30.06.2017 №337, від 22.09.2017 №461, від 18.10.2017 № 509, від 23.10.2017 № 519, від 07.11.2017 №546, від 10.11.2017 № 555, від 10.11.2017 р. №556, від 24.11.2017 № 578, від 05.12.2017 № 596, від 06.12.2017 № 600, від 28.02.2018 № 51, від 04.04.2018 № 92, від 27.04.2018 № 136, від 05.06.2018 № 200, від 06.06.2018 № 201, від 19.06.2018 №208, від 21.06.2018 № 210, від 16.07.2018 № 234, від 19.07.2018 № 248, від 30.07.2018 № 261, від 31.07.2018 № 266. Отримання позивачем коштів з загальному розмірі 2 449 759,20 грн підтверджується банківськими виписками з відміткою банку(том І а.с. 34-224).

Таким чином, по факту виконання Договору № 365/14 у відповідача виник борг відповідача перед позивачем у розмірі 181 560,00 грн (2 631 319, 20 грн (поставка товару позивачем за весь період) - 2 449 759,20 грн (оплата за товар відповідачем за весь період).

З метою врегулювання спору, 10.08.2018 позивач звернувся до ТОВ "Хімвіскром" з претензією №825 про сплату заборгованості відповідно до договору №365/14 віж15.09.2014 (том ІІ а.с. 102), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар на момент подання позову складає 181 560,00 грн.

Як повідомляє позивач, відповідач за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Предметом спору у даній справі є невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару за Договором купівлі-продажу № 365/14 від15.09.2014.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає виконання зобов'язань сторонами належним чином, тобто відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства і у строки, передбачені сторонами чи законом.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позивач свої обов`язки за Договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 181 560,00 грн.

Відповідачем докази погашення заборгованості за отриманий товар господарському суду не надані.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором купівлі - продажу №365/14 від 15.09.2014 є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати товару в сумі 40 480,42 грн, 18 156,00 грн штрафу, 3% річних в сумі 3670,99 та 6 604,77 грн інфляційних витрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Крім того, статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання з оплати вартості отриманого товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Визначення пені та штрафу наведено в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно якого штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов'язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що за прострочення платежу Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення. За прострочення платежу більше ніж 10 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% від вартості поставленої продукції.

Крім того умовами пункту 6.2. Договору сторони погодили нарахування пені понад строки визначені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, якщо укладеним сторонами договором передбачено більш тривалий ніж визначений частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, то застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з цим, згідно ст. 3 наведеного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом, як граничний. Тобто, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

За наведеним розрахунком (том ІІ а.с. 97) позивач правомірно розраховує пеню в межах подвійної облікової ставки НБУ, оскільки визначений Договором розмір пені - 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день, перевищує установлений Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничний розмір пені.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Таким чином, вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвіскором" 18 156,00 грн штрафу, що становить 10% від суми боргу 181 560,00 грн підлягає задоволенню.

Разом з цим, господарський суд вважає, що позивачем неправильно визначено період прострочення платежу.

Так, згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Як зазначено вище, відповідно до умов п. 2.3. Договору, Покупець здійснює оплату за ОСОБА_2 протягом 10 календарних днів після поставки ОСОБА_2.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 07.12.2017 відвантажив відповідачу ОСОБА_2 по останній видатковій накладній № 11934 від 07.12.2017, строк оплати за якою закінчується 17.12.2017, що є вихідним днем (неділя).

За правилами частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене вище, обов'язок щодо оплати ОСОБА_2 у відповідача виникає не пізніше 18.12.2017 (17.12.2018 - вихідний день, неділя), а отже датою з якої мають нараховуватись пеня та 3% річних є 19.12.2017.

На підставі викладеного є правильним наступний розрахунок пені та 3% річних в межах періоду розрахунку позивача:

з 19.12.2017 по 20.08.2018 на суму боргу 181 156,00 грн - пеня становить 40 336,17 грн, 3% становлять 3 656,07 грн.

У задоволенні пені та 3% річних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок в частині стягнення інфляційних втрат за період січень 2018-липень 2018 в сумі 6 604,77 грн (том ІІ а.с. 98), господарський суд вважає його є правильним, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром" підлягають частковому задоволенню на суму 250 313,01 грн, з яких: 181 560,00 грн основного боргу, 40 336,17 грн пені, 18 156,00 грн штрафу, 3 656,07 грн 3 % річних та 6 604,77 грн інфляційних. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром" (28022, Кіровоградська обл., Олександрійський район, с. Комінтерн, ідентифікаційний код 23690792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" (49041, м. Дніпро, вул. Трудових Резервів, 6, ідентифікаційний код 19313492) 181 560,00 грн основного боргу, 40 336,17 грн пені, 18 156,00 грн штрафу, 3 656,07 грн 3 % річних та 6 604,77 грн інфляційних, а також 3 754,70 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Інженерний центр "Реагент" за адресою: 49041, м. Дніпро, вул. Трудових Резервів, 6; Товариству з обмеженою відповідальністю "Хімвіскпром" за адресою: 28022, Кіровоградська обл., Олександрійський район, с. Комінтерн.

Повне рішення складено 22.10.2018.

Суддя В.В.Тимошевська