РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2018Справа №910/7066/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес Ойл"

про присудження до виконання обов'язку в натурі

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Петраш С.А. за дов.;

від відповідача - Кочін Г.І. за дов.;

від третьої особи - не зявилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про присудження до виконання обов'язку в натурі, а саме: передати позивачу оригінали кредитного договору №4В13010И від 11.01.2013 та усіх інших документів, що підтверджують перехід до ТОВ "Софа ЛТД" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес ОЙЛ" за вищезазначеним кредитним договором (платіжні доручення, квитанції тощо та всі інші документи, які свідчать про їх виконання, на підставі договору поруки №4В13010И/П від 25.10.2016).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем п. 8 Договору поруки №4В 13010И/П від 25.10.2016 та ст. 556 Цивільного кодексу України в частині передачі позивачу оригіналів документів, які засвідчують обов'язок боржника за Кредитним договором № №4В13010И від 11.01.2013 та документів, які засвідчують обов'язок боржника щодо повернення кредиту та якими забезпечувалось їх виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження на 05.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 було розглянуто на задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес Ойл".

27.07.2018 відповідач надав суду відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивуючи це тим, що жодним положенням будь-якого договору чи чинного законодавства не передбачено обов'язку відповідача надати позивачу оригінали документів, про які вказує позивач відповідно до позову. Крім того, відповідач посилається на недоведеність позивачем факту порушення його права відповідачем.

Відповідач також зазначив, що відповідно до Статуту, у останнього були внесені зміни, зокрема, і до його найменування, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 р. (копія додається), відповідно до якої повне найменування Відповідача є - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" З огляду на зазначене, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" виступає правонаступником ПАТ КБ "Приватбанк" , адже за положеннями ЦК України дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи.

Тобто належною назвою Відповідача є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

16.08.2018 позивач на спростування відзиву надав суду відповідь на відзив, де наголошує про належне виконання договору поруки та про доведеність виконання позивачем своїх обов'язків. Також позивач зазначає про порушення відповідачем його прав через ненадання оригіналів документів на виконання пункту 10 договору поруки.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 завершено підготовче провадження, та призначено справу №910/7066/18 до судового розгляду по суті на 27.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 відкладено розгляд справи №910/7935/18 до 11.10.2018.

В судове засідання 11.10.2018 представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення третьої особи про розгляд справи.

Ухвали суду були надіслані за адресою місцезнаходження третьої особи, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61001, м. Харків, проспект Московський, буд. 131.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 11.10.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.10.2018 проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в позові повністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" (далі - поручитель, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - кредитор, відповідач, Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" ) було укладено Договір поруки №4В13010И/П (далі - договір поруки).

Предметом цього договору є надання поруки позивачем перед відповідачем за виконання ТОВ "Велес Ойл" своїх зобов'язань за кредитним договором №4В13010И від 11.01.2013, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до умов відповідних кредитного договору (п. 1 договору поруки).

Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання ТОВ "Велес Ойл" обов'язку пункту 1 цього договору, відповідач направляє на адресу позивача письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до пункту 6 договору поруки позивач зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі відповідача, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

За твердженням Позивача, оскільки він виконав обов'язки ТОВ "Велес Ойл" за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Велес Ойл" перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 договору поруки).

Тому, як зазначає Позивач, Відповідач зобов'язаний у випадку виконання позивачем обов'язку ТОВ "Велес Ойл" за кредитним договором передати позивачу впродовж п'яти робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки ТОВ "Велес Ойл" за кредитним договором (п. 10 договору поруки).

На підтвердження виконання обов'язків за договором, 26.10.2016 позивачем надано платіжне доручення від 26.10.2016 №359 (копія міститься в матеріалах справи), щодо перераховання на користь відповідача 686 208 623,83 грн., призначення платежу - виконання зобов'язань за кредитним договором №4В13010И від 11.01.2013 згідно договору поруки №4В13010И/П від 25.10.2016.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що за твердженнями Позивача, останній, як поручитель, виконав обов'язок боржника у кредитному зобов'язанні, внаслідок чого набув всіх прав та обов'язків (став новим кредитором) за договорами, що відповідають такому кредитному зобов'язанню, однак Відповідач не передав йому оригінали необхідних документів, з огляду на що Позивач просить суд зобов'язати Відповідача передати йому оригінали документів, які, на думку Позивача, є необхідними для здійснення його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорено право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує із встановленими законом або договором способами захисту права.

Водночас, матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки створення речей, творча діяльність, результатом. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права, Позивач зазначає, що він, як поручитель, виконав зобов'язання боржника (ТОВ "Велес Ойл" ) перед Відповідачем, на підтвердження чого надає платіжне доручення, внаслідок чого вважає, що набув всіх прав та обов'язків у забезпеченому зобов'язанні.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Водночас, Позивач зазначає, що пунктом 10 Договору поруки визначено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Проте, мотивуючи свої позовні вимоги Позивач жодним чином не обґрунтовує, з посиланням на належні, допустимі та достатні докази дійсності юридичного факту виконання ним обов'язку боржника у обсязі, що мав би своїм наслідком припинення зобов'язання боржника перед Відповідачем.

Згідно з приписами частин 1, 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Разом з цим, відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

З огляду на викладене, згідно з п. 10 укладеного між Позивачем та Відповідачем договору поруки, у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором поручителю має бути передано саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, а не їх оригінали.

Правовий аналіз ч. 1 ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про виникнення у кредитора обов'язку передати поручителю документи, які підтверджують обов'язок боржника, після виконання ним зобов'язання боржника, забезпеченого порукою. Цей висновок узгоджується з положенням п. З ч. 1 ст. 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Отже, ні положеннями ч. 1 ст. 556 ЦК України, ні умовами укладеного між сторонами Договору поруки не передбачено зобов'язання кредитора передати поручителю саме оригінали кредитного договору та договорів, які засвідчують обов'язок боржника виконати свої зобов'язання перед поручителем.

В свою чергу, платіжне доручення, надане Позивачем, не є належним доказом того, що Позивач виконав у повному обсязі всі обов'язки боржника за кредитним договором.

За таких умов, підстави вважати, що у Відповідача наявні будь-які договірні зобов'язання перед Позивачем, як поручителем, відсутні, як і відсутні підстави вважати, що Відповідачем було здійснено порушення, невизнання або оспорювання будь-яких прав Позивача.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

З огляду на положення даної норми, вона є імперативною, та передбачає прямим наслідком виконання обов'язку боржника іншою особою перехід прав у обсязі співмірному розміру виконаного зобов'язання до нового кредитора та, одночасно з цим, не визначає обов'язку інших осіб вчинити дії направлені на визнання факту такого переходу прав.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Крім того, норми чинного законодавства не передбачають можливості виникнення обов'язку про передачу оригіналів будь-яких документів, які можуть бути в розпорядженні Відповідача, як суб'єкта господарювання та сторони кредитного зобов'язання Позивачу, який фактично є третьою особою по відношенню до такого зобов'язання, що вказує на безпідставність вимог Позивача та про обрання ним не передбаченого чинним законодавством матеріально-правового способу захисту, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В свою чергу, під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало або зазнає протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відтак, враховуючи відсутність підстав вважати права Позивача порушеними, а Відповідача відповідальним за таке порушення, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.10.2018

Суддя І.І. Борисенко