ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 923/1100/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на рішення Господарського суду Херсонської області

(суддя - Павленко Н.А.)

від 15.02.2018,

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.)

від 15.05.2018,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз",

про стягнення 326 782,68 грн,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" про стягнення 326 782,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ "Херсонрегіонгаз" умов договору №16-193-Б від 30.12.2015 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 15.02.2018 стягнуто з ТОВ "Херсонрегіонгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 244 157,27 грн пені та 21 586,09 грн в 3% річних.

Приймаючи рішення, господарський суд дійшов висновків, що відповідач провів розрахунки за договором №16-193-Б від 30.12.2015 з порушенням погоджених сторонами строків, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати пені на підставі пункту 7.2 договору та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Місцевий господарський суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 20 % на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 рішення Господарського суду Херсонської області від 15.02.2018 залишено без змін.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення в частині відмови у стягненні 20 % пені в сумі 61 039,32 грн та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача 61 039,32 грн.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України. Оскаржувані рішення не відповідають вимогам ГПК України щодо принципу рівності учасників процесу перед законом і судом, оскільки в них не зазначено будь-яких доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та не наведено аргументів, на підставі яких відхилено доводи позивача.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги. Вказує на незначне прострочення у виконанні зобов'язань з оплати поставленого газу, відсутність заборгованості на момент подання позову до суду, несвоєчасне виділення державних дотаційних коштів на покриття повної вартості придбаного газу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 30.12.2015 між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Херсонрегіонгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-193-Б, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцю у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року газ в обсязі 15 625 тис. куб.м.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Сторони у п. 3.3 договору погодили, що не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо споживач до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає постачальнику акти приймання передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу постачальником документально не оформлюються.

У пункті 5.1 договору передбачено, що ціна на природний газ на дату укладення договору визначається відповідно до 5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті продавця. У разі зміни ціни продавцем, така ціна є обов'язковою для сторін цього договору. Покупець підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Оплата планових обсягів за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (пункт 6.1 договору).

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Додатковими угодами № 1 від 01.02.2016, № 2 від 26.02.2016, № 3 від 31.03.2016, № 4 від 29.04.2016, № 5 від 25.05.2016, № 6 від 27.07.2016, № 7 від 30.08.2016, № 8 від 30.09.2016, № 9 від 31.10.2016, № 10 від 30.11.2016, № 11 від 12.12.2016, № 12 від 27.02.2017 сторонами змінювалися умови договору, зокрема, щодо ціни газу, кількості та якості газу, а також умови оплати за отриманий газ.

Позивачем на виконання умов договору у січні, лютому, березні 2016 році було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 58 047 464,67 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 31 - 36, т. 1).

Відповідач повністю оплатив вартість придбаного природного газу, що підтверджується довідками про операції та не заперечується позивачем (а.с. 39 - 42, т. 1).

Господарськими судами встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого за договором №16-193-Б природного газу з порушенням передбаченого договором строку.

Предметом спору у цій справі є стягнення пені та 3% річних нарахованих у зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого газу.

Позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 21 586,09 грн.

Згідно з статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з правомірністю застосування господарськими судами норм матеріального права в частині нарахування на суму боргу та стягнення з відповідача 21 586,09 грн 3% річних. При цьому судами були вчинені необхідні дії з перевірки розрахунку суми позовних вимог, зокрема в частині встановлення періоду нарахування з врахуванням розміру основного боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення пені необхідно зазначити таке.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Договором поставки №16-193-Б від 30.12.2015 у пункті 7.2 передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з правомірністю застосування господарськими судами норм матеріального права в частині нарахування на суму боргу та стягнення з відповідача пені.

Касаційна скарга ПАТ НАК "Нафтогаз України" ґрунтується на тому, що місцевий господарський суд неправомірно зменшив належний до сплати розмір пені на 20% в сумі 61 039,32 грн.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачена статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Свій висновок про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору №16-193-Б від 30.12.2015 у сумі 305 196,59 грн до 244 157,27 грн суд першої інстанції обґрунтував тим, що заборгованість за договором №16-193-Б від 30.12.2015 була повністю погашена до звернення позивача до суду з позовом у цій справі, розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, в той час як період прострочення є незначним (від кількох днів до місяця), врахував складне матеріальне становище ТОВ "Херсонрегіонгаз", а також врахував те, що газ, заборгованість зі сплати за який була підставою для нарахування пені, реалізовувався в подальшому споживачам, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

З такими висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції. Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що судами не обґрунтовано рішення щодо зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, та його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків судів щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки це не було єдиною підставою для зменшення розміру пені та оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правомірно скористались наданим статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру пені на 20 %, забезпечивши баланс інтересів сторін.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 15.02.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі за № 923/1100/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Баранець

Г. Вронська