ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3170/14
Господарський суд Одеської області у складі головуючого судді Лічмана Л.В., суддів Желєзної С.П., Невінгловської Ю.М.,

секретар судового засідання Цісельський К.О.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: ОСОБА_1,

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідачів: ОСОБА_3,

від Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської ОДА: не зявився,

від Департаменту комунальної власності: ОСОБА_4,

від Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОМР: не зявився,

від ДПІ в Приморському районі: не зявився,

від КП ,,ЖКС ,,Порто-Франківський: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради

до відповідачів: Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради, Державна податкова інспекція в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області, Комунальне підприємство ,,Житлово-комунальний сервіс ,,Порто-Франківський,

про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право власності та визнання права власності,

встановив:

Заступник прокурора Одеської області (далі Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної ради (далі Облрада) до Одеської міської ради (далі Міськрада) та Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі Виконком) про:

- визнання недійсним рішення Виконкому від 29.07.2010 р. № 410 ,,Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси у частині включення за № 10 до затвердженого п.1 переліку обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська,15, та п.4 у частині доручення КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на спірну будівлю;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 06.09.2010 р. серії САЕ № 068436, виданого Виконкомом територіальній громаді м. Одеси в особі Міськради на вказані нежитлові приміщення;

- визнання недійсним п.1 рішення Міськради від 17.12.2013 р. № 4212-VІ ,,Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради у частині включення до цього переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі;

- визнання права власності на зазначені приміщення за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Облради.

Позовні вимоги з посиланням на ст.ст.15,16,316,321,387,392,1212,1213 ЦК України, ст.ст.43,59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні обґрунтовано тим, що спірні приміщення (обєкти культурної спадщини) стали власністю територіальних громад області в результаті проведеного в 1991 р. розмежування майна між загальнодержавною та комунальною власністю, проте Міськрада неправомірно спочатку прийняла рішення, яким включила приміщення до переліку обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, а потім і до переліку обєктів, які підлягають приватизації, чим вийшла за межі наданих Міськраді повноважень і порушила право спільної власності територіальних громад області, існування якого підтверджується рішеннями Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ, від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ, від 22.09.2006 р. № 73-V, а також судовими рішеннями по справам №№ 22/401-06-11665А, 30/95-09-3018, 30/231-08-4792, № 22/54-08-1109.

Міськрада просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки: спірні приміщення це власність територіальної громади м. Одеси, яка утримується за рахунок міського бюджету, відповідно до прийнятого Облрадою рішення від 25.11.1991 р. № 266-XXI ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області; вимоги заявлено Прокурором після спливу строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2014 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 916/3170/14 та призначено її до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2015 р. залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі Департамент) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.06.2015 р. по справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р., позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2016 р. рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2015 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р. по справі № 916/3170/14 скасовано, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2016 р. залучено Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської ОДА) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2016 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради (далі Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОМР); Державну податкову інспекцію в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області (далі ДПІ в Приморському районі); Комунальне підприємство ,,Житлово-комунальний сервіс ,,Порто-Франківський (далі КП ,,ЖКС ,,Порто-Франківський).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.09.2016 р. по справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р., у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2017 р. рішення Господарського суду Одеської області від 22.09.2016 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. по справі № 916/3170/14 скасовано, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.08.2017 р. по справі № 916/3170/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 р., позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 р. та рішення Господарського суду Одеської області від 28.08.2017 р. по справі № 916/3170/14, останню направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.05.2018 р. справу № 916/3170/14 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Лічману Л.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.05.2018 р. суддею Лічманом Л.В. прийнято справу № 916/3170/14 до свого провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 18.06.2018 р., протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 р. призначено справу № 916/3170/14 до колегіального розгляду.

На підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.06.2018 р. для розгляду справи № 916/3170/14 визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лічман Л.В., судді Желєзна С.П., Оборотова О.Ю.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.06.2018 р. вказаною колегією суддів прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання на 18.07.2018 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.07.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.08.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.08.2018 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 09.08.2018 р.

Розпорядженням в. о. керівника апарату суду від 09.08.2018 р. № 398 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 916/3170/14 на підставі п.9.7 Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області в редакції від 14.06.2018 р. (протокол №17-05/2018) у звязку з перебуванням члена колегії судді Оборотової О.Ю. на лікарняному.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.08.2018 р. для розгляду справи № 916/3170/14 визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лічман Л.В., судді Желєзна С.П., Волков Р.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.08.2018 р. вказаною колегією суддів прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання на 19.09.2018 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 19.09.2018 р. № 496 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 916/3170/14 на підставі п.9.7 Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області в редакції від 14.06.2018 р. (протокол №17-05/2018) у звязку з перебуванням члена колегії судді Волкова Р.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.09.2018 р. для розгляду справи № 916/3170/14 визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Лічман Л.В., судді Невінгловська Ю.М. та Желєзна С.П.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2018 р. вказаною колегією суддів прийнято справу до свого провадження, залишено датою підготовчого засідання 19.09.2018 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.10.2018 р.

Учасники справи повідомлені про час і місце проведення судових засідань, що підтверджується, зокрема, повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 02.10.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час нового розгляду справи Прокурор та Облрада позов підтримали, вказавши на належність будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська (колишня Ласточкіна), 15, до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області в особі Облради. Первинною підставою для набуття права власності названо рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991 р. № 323 ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області, додатком № 1 до якого передбачено передачу у власність саме Облради нежитлового фонду, що знаходився на балансі управлінь облвиконкому (спірне нерухоме майно як памятка архітектури знаходиться на балансі Головного управління архітектури і містобудування з 1990 р.).

В контексті постанови Верховного Суду від 17.04.2018 р., якою направлено справу № 916/3170/14 на новий розгляд, позивач зазначив, що матеріалами справи не підтверджується посилання Міськради на те, що утримання майна здійснюється за її рахунок. При цьому, на думку Облради, не існує жодної норми законодавства чи судової практики, яка б встановлювала, що утримання майна є підставою для набуття права власності на нього. Також позивач стверджує, що він виділяє кошти з обласного бюджету на ремонт та реставрацію обєктів культурної спадщини Одеської області.

Відповідачі проти задоволення позову заперечили. Їх позиція ґрунтується на тому, що класифікація майна, яке під час процедури розмежування передавалось із державної у комунальну власність та в подальшому у комунальну власність міст обласного підпорядкування, здійснювалась за відповідними галузями народного господарства, адже категорія памяток архітектури історії та культури не була окремо визначена Законом УРСР ,,Про власність.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) від 05.11.1991 р. № 311 рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ затверджені Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради (додаток 1), та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (додаток 2). На думку відповідачів, згідно з п.1 розділу ,,Житлово-комунальне господарство додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів, до якого віднесено, зокрема, й спірне майно.

Департамент та Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОМР просили у задоволенні позову відмовити, в той час як інші учасники справи під час нового розгляду про свою позицію з приводу спірних правовідносин не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів представників учасників справи її фактичним обставинам та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Постанова суду касаційної інстанції, якою втретє направлено справу на новий розгляд, мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій:

- достеменно не дослідили істотних обставин справи щодо змісту речових прав позивача на спірне майно, обставин послідовного набуття і оформлення такого права; не зясували і не встановили цивільно-правових підстав набуття як позивачем, так і відповідачем права власності на нежитлові приміщення, які є предметом спору у цій справі;

- формально послалися на судові рішення у справі адміністративної юрисдикції і постанови судів касаційної інстанції господарської юрисдикції та не звернули уваги на те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями, але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

- не дослідили обставини утримання будівлі, в якій розташовано спірні приміщення (ким, за чий рахунок); вчинення/невчинення позивачем юридично значимих дій щодо виконання рішення Одеської обласної ради від 12.05.1993 р. № 449-XXI шляхом оформлення за позивачем права власності на спірну будівлю по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі як памятки історії і культури, у т.ч. станом на час прийняття оспорюваних рішень у цій справі.

Також Верховним Судом зазначено про необхідність урахування змісту постанови від 27.02.2018 р. у справі № 916/2066/15.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Усуваючи названі Верховним Судом недоліки, Господарський суд Одеської області зазначає, що позов про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України є речово-правовим, його вимоги звернено до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Обєктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Отже, до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Між тим, наявні у справі докази не свідчать про виникнення у спільної територіальної громади області в особі Облради як їх представницького органу права власності на нежитлові приміщення, про визнання якого заявлено позов.

Так, в обґрунтування набуття позивачем права власності на приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, Прокурор посилається на рішення Виконавчого комітету Одеської обласної Ради народних депутатів від 17.09.1991 р. № 323, рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ та від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ, рішення Облради від 22.09.2006 р. № 73-V.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про затвердження додаткового переліку памяток архітектури місцевого значення та меж заповідної території в м. Одесі від 15.08.1985 р. № 480 затверджено перелік будівель та споруд, які підлягають взяттю під охорону держави як памятки архітектури місцевого значення, згідно з додатком № 1. Пунктом 87 додатку № 1 до цього рішення значиться будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині Ланжеронівська), буд. 15.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області від 17.09.1991 р. № 323 у відповідності до Законів УРСР ,,Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування, ,,Про власність, та з урахуванням результатів роботи узгоджувальної комісії обласної Ради народних депутатів з розгляду питань віднесення майна до комунальної власності місцевих рад різних рівнів затверджено переліки державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування та районів області згідно додатку 1-3.

До переліків, затверджених рішенням від 17.09.1991 р. № 323, будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині Ланжеронівська), 15 окремо включена не була. Відсутній в них і такий критерій для розмежування майна як належність до памяток архітектури місцевого значення.

02.11.1991 р. та 19.11.1991 р. Виконавчим комітетом Одеської обласної Ради народних депутатів прийнято рішення № 461 і № 560 відповідно про віднесення обєктів до комунальної власності Рад народних депутатів різних рівнів, в яких зазначено про прийняття пропозицій робочих груп узгоджувальної комісії облради щодо віднесення майна як до комунальної власності обласної ради, так і до комунальної власності м. Одеси.

Пунктами 1 та 3 постанови Кабінету Міністрів України ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) від 05.11.1991 р. № 311: затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається; установлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області, у відповідності до Законів УРСР ,,Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування, ,,Про власність, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) та з урахуванням результатів роботи узгоджувальної комісії обласної Ради народних депутатів з розгляду питань віднесення майна до комунальної власності місцевих рад різних рівнів, рішень облвиконкому від 17.08.1991 р. № 323, від 02.11.1991 р. № 461 та від 19.11.1991 р. затверджено Перелік державного майна, що передано у власність обласної ради народних депутатів (додаток № 1), Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (додаток № 2), Перелік державного майна, що передається у власність районів області (додаток № 3).

Як і у випадку з рішенням від 17.09.1991 р. № 323, будівля за адресою вул. Ласточкіна (нині Ланжеронівська), 15 в цих переліках окремо не зазначена, відсутнє в рішенні від 25.11.1991 р. № 266-XXI посилання на віднесення памяток архітектури місцевого значення до власності області або міста.

При цьому додатком № 2 до рішення Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області від 25.11.1991 р. № 266-XXI до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування (м. Одеса) по галузі житлово-комунального господарства включено житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 та рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів ,,Про порядок оформлення та передачі державного майна в комунальну власність міста від 11.01.1992 р. № 2 прийнято у комунальну власність міста державне майно згідно з додатком 1.

У додатку 1 до цього рішення визначено перелік обєктів, які приймаються до передачі в комунальну власність міста, серед яких: у п.1 розд. І зазначено державний житловий та нежитловий фонд із матеріально-технічною базою та ремонтними організаціями, які повязані з обслуговуванням та експлуатацією цих фондів; у п.35 розділу IV памятки архітектури, історії та культури на території міста без окремого наведення адрес.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 та рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI обласне управління житлово-комунального господарства передало, а управління житлово-комунального господарства міста прийняло державне майно загальною залишковою балансовою вартістю 1187890 тис. руб. та іншими фінансово-господарськими показниками згідно з додатком, що підтверджується актом приймання-передачі від 18.02.1992 р.; сторони підтвердили відсутність претензій одна до одної у звязку з передачею державного майна.

Виходячи з наявних матеріалів справи документів, після оформлення акту приймання-передачі від 18.02.1992 р. жодних дій щодо розмежування майна між власністю області і міста ОСОБА_4 позивачем за участю відповідача не проводилось.

Проаналізувавши доказове значення описаних вище актів, господарський суд зауважує, що в результаті прийняття Одеською обласною Радою народних депутатів рішення від 25.11.1991 р. № 266-XXI на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 проведено розмежування державного майна, зокрема, між власністю обласної Ради та міст обласного підпорядкування. Розмежування здійснено щодо усього майна, яке підлягало поділу, що підтверджується відсутністю у рішенні Одеської обласної Ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI вказівок на зворотнє.

Критерієм для розмежування за змістом рішення Одеської обласної Радою народних депутатів рішення від 25.11.1991 р. № 266-XXI не були ані приналежність майна до памяток архітектури місцевого значення, ані інші чіткі ознаки, під які підпадають приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15. За відсутності посилань на інші, більш конкретні умови розмежування, критерієм останнього суд визнає приналежність майна як нежитлового фонду до галузі житлово-комунального господарства, а, відтак, приміщення, про визнання права власності на які заявлено позов, набуто внаслідок розмежування саме у власність територіальної громади міста та фактично прийнято нею за актом приймання-передачі від 18.02.1992 р.

Стосовно тверджень Прокурора про те, що первинною підставою для набуття територіальною громадою області в особі позивача права власності є рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991 р. № 323 ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області, додатком № 1 до якого передбачено передачу у власність Облради нежитлового фонду, що знаходився на балансі управлінь облвиконкому, господарський суд вказує наступне.

В матеріалах справи дійсно існує рішення Виконавчого комітету Одеської обласної Ради народних депутатів ,,Про взяття на баланс Головного управління архітектури і містобудування памяток архітектури від 26.01.1990 р. № 22, яким будівлю-памятку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ласточкіна (нині Ланжеронівська), 15, взято на баланс цього управління. Однак будь-яких підтверджень того, що зазначене рішення реалізовано, Прокурором не надано. Не представлено останнім чи Облрадою і доказів реального утримання будівлі, в якій знаходиться спірне майно, а також доказів реєстрації чи спроб реєстрації права власності на нього з посиланням на акти, прийняті в процесі розмежування загальнодержавного майна.

При цьому майно знаходиться на балансі Міськради, про що свідчить довідка КП ,,ЖКС ,,Порто-Франківський від 24.06.2016 р. №1547/11, Міськрада зареєструвала за собою право власності на будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, утримує її, розпоряджається нею як власник приміщень, зокрема, 01.11.2004 р. уклала договір купівлі-продажу з субєктами підприємницької діяльності, здійснивши відчуження підвальних приміщень, 02.01.1995 р. та 02.03.1999 р. через свої компетентні органи передала в оренду спірні приміщення податковій інспекції, Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОМР контролює збереження спірного майна у складі будівлі в якості памятки культурної спадщини тощо.

Господарський суд, дослідивши, в т.ч. на виконання постанови Верховного Суду, наведені обставини відмічає, що вони безумовно доводять не тільки те, що будівля за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15 не знаходиться на балансі управління Облради, а й те, що внаслідок проведеного у 1991-1992 рр. розмежування загальнодержавного майна приміщення фактично перейшли у власність територіальної громади міста.

Окремо слід звернути увагу учасників справи на те, що рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ ,,Про заходи для охорони і використання нерухомих памяток історії і культури в Одеській області та Облради від 22.09.2006 р. № 73-V ,,Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада також не є передумовою для визнання права власності за спільною територіальною громадою області, оскільки ними в односторонньому порядку, тобто без залучення представників відповідачів, що прямо суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311, неправомірно продовжено процедуру розмежування загальнодержавного майна, яка завершена в 1992 р. З тим, що рішення від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ та від 22.09.2006 р. № 73-V не породжують право власності, погодились під час нового розгляду справи Прокурор та Облрада, які підставою для задоволення позову назвали рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 17.09.1991 р. № 323 ,,Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області.

Таким чином, Виконкомом цілком законно: прийнято оспорюване рішення ,,Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси від 29.07.2010 р. № 410 у частині включення за № 10 до затвердженого п.1 переліку обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 загальною площею 1130,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська,15, та п.4 у частині доручення КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на спірну будівлю; видано свідоцтво від 06.09.2010 р. серії САЕ № 068436 про право власності територіальної громади м. Одеси в особі Міськради на вказані нежитлові приміщення. Крім того Міськрада без виходу за межі наданих їй повноважень прийняла оспорюване рішення від 17.12.2013 р. № 4212-VІ ,,Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради у частині включення до цього переліку за № 5 приміщень третього поверху площею 49,2 кв.м по вул. Ланжеронівській, 15, у м. Одесі.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Додатково суд, проаналізувавши судові рішення по справам №№ 22/401-06-11665А, 30/95-09-3018, 30/231-08-4792, № 22/54-08-1109, вважає за потрібне зазначити, що зроблені в них висновки є правовою оцінкою, наданою судами під час дослідження питань, повязаних з розмежуванням іншого загальнодержавного майна, яка необовязкова згідно ч.7 ст.75 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання його повного тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10 жовтня 2018 р.

Головуючий суддя Л.В. Лічман

Суддя С.П. Желєзна

Суддя Ю.М. Невінгловська