РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2018Справа № 910/9295/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Ірбіс»

про стягнення 7 901 585,39 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Прокопчук М.О. - представник (довіреність б/н від 31.08.2018)

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2018 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Центр забезпечення виробництва», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Ірбіс» (надалі - ТОВ «Компанія-Ірбіс», відповідач) про стягнення 7 901 585,39 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем обов'язку поставити позивачу товар за договором поставки № ЦЗВ-03-08117-01 від 02.10.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 7 901 585,39 грн., з яких: 5 296 568,76 грн. - штраф, 2 605 016,63 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/9295/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.08.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.08.2018 викликано ТОВ «Компанія-Ірбіс», як відповідача, у наступне підготовче засідання, призначене на 06.09.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.10.2018.

У судовому засіданні 02.10.2017 позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне підготовче та судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.10.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

02.10.2017 між ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Центр забезпечення виробництва» (замовник) та ТОВ «Компанія-Ірбіс» (постачальник) був укладений договір поставки № ЦЗВ-03-08117-01 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник - прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктами 1.2, 1.3 договору визначені найменування продукції - частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів), та виробник - HENSCHEL Antriebstechnik GmbH (Deutchland), Німеччина.

Загальна сума даного договору на момент його підписання складає - 31 083 150,00 грн., крім того ПДВ 20% - 6 216 630,00 грн., що разом становить - 37 299 780,00 грн. (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 5.2 договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті (E-mail) постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (E-mail) замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Відповідно до п. 5.3 договору датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного сторонами договору позивач направив відповідачу рознарядку на відвантаження продукції № ЦЗВ-20/6434 від 30.12.2017 на суму 37 299 780,00 грн. (з ПДВ), яка в подальшому була двічі відкорегована рознарядкою № ЦЗВ-20/536 від 26.01.2018 на суму 35 310 458,40 грн. (з ПДВ) та рознарядкою № ЦЗВ-20/975 від 21.02.2018 на суму 27 353 172,00 грн. (з ПДВ).

Таким чином, з урахуванням положень п. 5.2 договору останнім днем виконання зобов'язання з поставки товару було 23.03.2018. При цьому суд зазначає, що оскільки кожною наступною рознарядкою уточнювались кількість та місце поставки продукції, а не здійснювалось замовлення нової партії товару, правомірним буде нарахування штрафних санкцій за порушення строків поставки за продукцію, замовлену за останньою рознарядкою № ЦЗВ-20/975 від 21.02.2018 на суму 27 353 172,00 грн. (з ПДВ).

Судом встановлено, що відповідач здійснив поставку замовленого позивачем товару в повному обсязі, проте з порушенням строку, визначеного умовами договору, що підтверджується актами приймання передачі продукції № 03-08117-01/001, № 03-08117-01/002, № 03-08117-01/003, № 03-08117-01/004 від 03.04.2018 та № 03-08117-01/005, № 03-08117-01/006, № 03-08117-01/007 від 18.05.2018.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 605 016,63 грн. та штраф у сумі 5 296 568,76 грн. за порушення останнім зобов'язання своєчасно поставити товар.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що сторони погодили у договорі строк поставки товару до 30.03.2017 (включно).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач замовлений позивачем товар поставив несвоєчасно, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Крім того, судом встановлено, що порушення строку виконання зобов'язання з поставки товару понад 15 календарних днів допущене відповідачем лише щодо частини партії товару, що була поставлена за актами приймання-передачі від 18.05.2018 загальною вартістю 14 919 912,00 грн. Отже, нарахування штрафу буде правомірним саме щодо вказаної частини вартості партії товару - 14 919 912,00 грн..

Здійснивши власний розрахунок пені від суми боргу в розмірі 27 353 172,00 грн. за період з 24.03.2018 по 17.05.2018, суд встановив, що її розмір становить 880 206,68 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача пені заявлена правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме 880 206,68 грн.

Також здійснивши власний розрахунок штрафу від суми боргу в розмірі 14 919 912,00 грн., суд встановив, що його розмір становить 2 237 986,80 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу заявлена правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме 2 237 986,80 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 880 206,68 грн. та штрафу в розмірі 2 237 986,80 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Ірбіс» (04208, м. Київ, проспект Гонгадзе, буд. 5-А, офіс 7, ідентифікаційний код 40730232) на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 11/15, ідентифікаційний код 40081347) штраф у розмірі 2 237 986,80 грн. (два мільйони двісті тридцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят шість грн. 80 коп.), пеню в розмірі 880 206,68 грн. (вісімсот вісімдесят тисяч двісті шість грн. 68 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 46 772,90 грн. (сорок шість тисяч сімсот сімдесят дві грн. 90 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.10.2018.

Суддя О.Г. Удалова