ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1895/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м.Мерефа Харківської області
про стягнення 7539,52грн.
за участю представників:

від позивача: Мар'єнко В.Л., довіреність №03/18 від 03.01.2018

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (далі за тестом - відповідач) про стягнення 7539,52грн., що складаються з: 5801,48грн. основного боргу, 792,99грн. інфляційних втрат, 771,05грн. пені, 174,00грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається порушення виконання відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором поставки №РОД-23/05/16 від 23.05.2016 в частині оплати отриманого товару.

03 серпня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він проти задоволення позовних вимог заперечив. При цьому, посилається на порушення позивачем при зверненні до суду вимог статті 162 ГПК України. Також відповідач вказує на невірне розуміння позивачем умов договору щодо строку оплати товару. Зокрема, відповідач вважає, що на даний час строк оплати товару не настав.

22 серпня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він проти доводів відповідача заперечив. Зазначив, що ним було дотримано вимоги статті 162 ГПК України; відповідачем не доведено факту направлення звітів про реалізований товар; весь нереалізований товар, що залишався у відповідача, був повернутий позивачу ще до подання даного позову, що підтверджується наявним у справі актом звірки взаєморозрахунків; інша частина товару була реалізована відповідачем, однак заборгованість перед позивачем не погашена.

У підготовчому засіданні 28.08.2018 судом оголошено перерву до 11.09.2018.

У підготовчому засіданні 11.09.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 03.10.2018.

У судовому засіданні 03.10.2018 представник позивача підтримала свої вимоги у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, однак 02.10.2018 подав клопотання про відкладення судового розгляду, яке мотивовано зайнятістю його представника у іншій справі.

Суд вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження, викладених у ньому обставин, а також не доведено неможливості направлення в судове засідання іншого представника.

Згідно статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

23 травня 2016 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки №РОД-23/05/16 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно з пунктом 2.3 Договору у видатково-прибуткових накладних, якими сторони оформлюють поставку товару, сторони вказують асортимент, кількість та вартість товару, що поставляється. Видатково-прибуткові накладні є невід'ємною частиною договору.

Умовами пункту 5.1 Договору оплата здійснюється покупцем в міру реалізації, один раз на 14 днів, після реалізації покупцем товару третім особам.

При цьому, відповідно до пункту 5.4 Договору покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар кожні 14 днів з моменту першої поставки за дійсним договором.

За умовами пунктів 10.1-10.2 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий строк, на який його було укладено, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

В матеріалах справи відсутні докази направлення сторонами заяв про розірвання Договору, а тому він є пролонгованим.

На виконання умов Договору позивачем в період з липня по грудень 2016 року здійснювалася поставка товару, а відповідачем протягом 2016-2017 років проводилася його оплата або повернення, що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаєморозрахунків, який складено станом на 22.01.2018, а також банківською випискою по рахунку позивача від 12.04.2018.

За наслідками даних господарських операцій, неоплаченим залишився товар на загальну суму 5801,48грн., що передавався позивачем відповідачу за накладними №66428 від 28.11.2016, №68666 від 12.12.2016, №68667 від 12.12.2016, №68668 від 12.12.2016, №68669 від 12.12.2016, №68670 від 12.12.2016, №68671 від 12.12.2016, №68672 від 12.12.2016, №68673 від 12.12.2016.

У зв'язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 5801,48грн. основного боргу, 792,99грн. інфляційних втрат, 771,05грн. пені, 174,00грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачем не було оплачено поставлений йому за Договором товар на загальну суму 5801,48грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати отриманого за Договором товару. Натомість відповідач у відзиві посилається на те, що умовами пункту 5.1 Договору передбачено, що оплата здійснюється покупцем один раз в 14 днів після реалізації покупцем товару третім особам. Підтвердженням продажу товару, згідно пункту 5.4 Договору, є звіти про реалізований товар, які ТОВ "Родій Фарм" направляло позивачу кожні 14 днів.

Вказані доводи не приймаються судом, оскільки відповідачем не надано ані самих звітів про реалізований товар, ані доказів їх направлення на адресу позивача.

Позивач у відповіді на відзив та його представник у судовому засіданні заперечують складання та надходження таких звітів.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні претензії позивача, які направлялися відповідачу, в яких позивач просив погасити залишок заборгованості. Відповідач відповіді на ці претензії не надав, однак у 2017 році здійснив повернення залишку товару, що знаходився у нього на реалізації, про що свідчить Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2018, а також частково здійснив оплату товару в розмірі 5801,48грн., про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача.

Отже, відповідач своїми діями фактично визнав наявність заборгованості перед позивачем. При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про наявність у відповідача іншого нереалізованого товару, у тому числі товару, стягнення вартості якого є предметом даного спору.

Вищезазначене спростовує доводи відповідача про наявність у нього нереалізованого товару, отриманого за Договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 5801,48грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм, позивач здійснив нарахування відповідачу 792,99грн. інфляційних втрат, 771,05грн. пені, 174,00грн. 3% річних.

Відповідач контррозрахунку вказаних сум суду не надав.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд визнав їх таким, що відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Дніпропетровська, буд.223, кімната 8-7, код 38117562) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.92 А, кімната 1611 Б, код 37878035) 5801,48грн. основного боргу, 792,99грн. інфляційних втрат, 771,05грн. пені, 174,00грн. 3% річних, а також 1762,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.10.2018 р.

Суддя М.В. Калантай