РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2018Справа № 910/146/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтернейшнл Масіс Табак»
До 1) Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна 2) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України
Продострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Гуньковська М.Д., Ресенчук В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернейшнл Масіс Табак» до Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг й зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо про невикористання відповідачем 1 протягом тривалого часу знаку для товарів і послуг «TRIUMPH», для товарів 34 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, відповідно до свідоцтва України № 2160 на знак для товарів і послуг, у зв'язку з чим вказує на наявність правових підстав для дострокового припинення дії вказаного свідоцтва та зобов'язання відповідача 2 внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про припинення дії вказаного свідоцтва.

Відповідачем 2 у відзиві проти задоволення позову було надано заперечення, з огляду на необхідність застосування до спірних правовідносин вимог Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, що визначає можливість дострокового припинення дії свідоцтва на знаки для товарів та послуг у випадку його невикористання протягом п'яти років.

30.07.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 28.09.2018р.

28.09.2018р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2018р.

У судовому засіданні 22.10.2018р. представник позивача не з'явився, проте, судом враховано, що у заяві від 09.10.2018р. позивач просив здійснювати розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернейшнл Масіс Табак».

Представник відповідача 1 у судове засідання 22.10.2018р. не з'явився, як і в попередні засідання суду, відзиву на позов не надав. При цьому, вказаний учасник судового процесу був належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору. При цьому, суд звертає увагу на наступне.

Місцем реєстрації Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна є 1600 Ферст Юніон Тауер, Світ 1601, 300 Норт Грін Стріт, Сіті оф Грінсборно, штат Північна Кароліна 27408, США (US).

Ухвалою від 27.03.2018р. з метою належного повідомлення відповідача 1 про розгляд спору судом було направлено судове доручення про вручення судових документів до центрального органу США - U.S. Department of Justice Civil Division Office of International Judicial Assistance Benjamin Franklin Station, у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Судове доручення було виконано U.S. Department of Justice Civil Division Office of International Judicial Assistance Benjamin Franklin Station, що підтверджується повідомленням про вручення, яке надійшло до суду 15.08.2018р.

До того ж, в матеріалах справи також була наявна інша адреса відповідача 1, а саме: 01054, м.Київ, а/с.52.

На вказану адресу судом також направлялась судова кореспонденція по справі, зокрема, ухвала від 02.10.2018р. про повідомлення дати розгляду справи по суті.

Кореспонденція, направлена за означеною адресою, повернулась до суду з відміткою «не знаходиться». Інших адрес Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна матеріали справи не містять.

Отже, за висновками суду, відповідач 1 був належним чином повідомлений про час та місце вирішення спору.

З приводу неявки вказаного учасника судового процесу суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті, а отже, неявка позивача та відповідача 1 у судове засідання 22.10.2018р. не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 22.10.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників відповідача 2, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна було видано свідоцтво №2160 на знак для товарів та послуг «TRIUMPH», для товарів 34 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (тютюн, курильне приладдя, сірники), дата реєстрації знака -29.10.1993р., дата публікації відомостей про видачу свідоцтва - 25.10.1994р. Строк дії вказаного свідоцтва було продовжено 01.10.2010р. до 01.10.2020р. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи листом №2312-07/42046-07 від 17.11.207р. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

У листі №3-23/285 від 22.11.2017р. Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» вказано, що послуги обов'язкової сертифікації тютюнових виробів під торговельною маркою «TRIUMPH» Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна за останні три роки не надавались.

Згідно листа №15455/2/99-99-12-01-03-14 від 21.11.2017р. Державної фіскальної служби України Компанією Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна не подавались в електронній чи іншій формі попередні заявки-розрахунки про потребу в марках для акцизного податку для виробів під торговельною маркою «TRIUMPH».

Наразі, за твердженнями позивача, з огляду на невикористання Компанією Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна знаку для товарів та послуг «TRIUMPH», зареєстрованого на ім'я Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна згідно свідоцтва України № 2160, дія вказаного свідоцтва підлягає достроковому припиненню згідно вимог Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Означені обставини і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Судом зазначалось, що відповідачем 2 у відзиві проти задоволення позову було надано заперечення, з огляду на необхідність застосування до спірних правовідносин вимог Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, що визначає можливість дострокового припинення дії свідоцтва на знаки для товарів та послуг у випадку його невикористання протягом п'яти років.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів (ст. 492 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 494 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини 5 статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» унормовано, що право на одержання свідоцтва у порядку, встановленому цим Законом, має будь-яка особа, об'єднання осіб або їх правонаступники.

Згідно ст.17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва.

У пункті 4 статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Правове значення в даному випадку мають лише: факт використання (кожним з власників та/або іншою особою під їх контролем) чи невикористання торговельної марки для товарів та/або послуг, стосовно яких її було зареєстровано; тривалість невикористання знака (має бути більше трьох років); причини невикористання. При цьому обов'язок доказування наявності поважних причин невикористання покладається на власника свідоцтва.

Пунктом 70 Постанови « 12 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» передбачено, що у спорах про дострокове припинення дії свідоцтва на знак у зв'язку з невикористанням знака господарським судам необхідно з'ясовувати, з яких причин знак не використовувався власником, чи не обумовлено його невикористання незалежними від власника свідоцтва причинами, та дати оцінку названим обставинам у разі посилання відповідача на наявність таких причин.

У зв'язку з цим господарським судам слід мати на увазі приписи пункту 4 статті 18 Закону, згідно з яким дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання.

Дія свідоцтва з підстав невикористання знака протягом трьох років з дати його реєстрації може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є: обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва.

Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва.

Згідно з пунктом 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Отже, визначальним для вирішення порушеного питання щодо належного використання зареєстрованої торговельної марки є факт наявності відповідного товару та/або послуги.

У пункті 71 Постанови « 12 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом трьох років від дати публікації про видачу свідоцтва або від іншої дати, то це є достатньою підставою для дострокового припинення за рішенням суду дії свідоцтва на такий знак повністю або частково щодо відповідних товарів та/або послуг. Не підлягає достроковому припиненню дія свідоцтва у випадку коли використання знака розпочалося або відновилося до подання позову.

На підтвердження факту використання знака власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у частині четвертій статті 16 Закону; такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи із зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Поширення на території України товарів із зображенням знака може бути підтверджено касовими чеками, квитанціями, накладними, іншими документами, що містять інформацію про найменування товару й місце його придбання, а в разі коли власником знака є нерезидент, підтвердженням ввезення товарів в Україну можуть бути митні декларації та інші митні документи.

Одночасно, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

01.09.2017р. набула чинності Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка була вчинена 21.03.2014р. та 27.06.2014р. в м. Брюсселі та ратифікована Україною 16.09.2014р. згідно Закону України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони».

Відповідно до статті 158 Угоди про асоціацію для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають зокрема, торговельні марки.

Угодою про асоціацію встановлені окремі стандарти, які доповнюють та уточнюють права і зобов'язання Сторін згідно з Угодою про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС) та іншими міжнародними договорами у сфері інтелектуальної власності, зокрема, щодо торговельних марок.

Статтею 198 Угоди про асоціацію визначено, що сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п'ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п'ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п'ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв'язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.

Таким чином, наведені норми ст. 198 Угоди про асоціацію передбачають анулювання реєстрації торговельної марки, якщо протягом безперервного п'ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання, тоді як згідно чинних норм п. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» достроково може бути припинена повністю або частково дія свідоцтва, знак за яким не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації.

Наведене свідчить про невідповідність в зазначеній частині правого акту - Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» міжнародному договору - Угоді про асоціацію.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України встановлює Закон України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України «Про міжнародні договори України», а також пункту (b) статті 2 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1969 року «ратифікація» - є однією з форм надання згоди держави (України) на обов'язковість для неї міжнародного договору.

Також, відповідно до положень статті 26 Конвенції про право міжнародних договорів одним із основних принципів діяльності держав у сфері права міжнародних договорів є загальновизнана норма pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися). Також, положеннями статті 27 Конвенції про право міжнародних договорів закріплено, що учасник не може посилатися на положення свого внутрішнього права як виправдання для невиконання ним договору.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні приписи містить стаття 10 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Враховуючи наведені норми права, а також те, що Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» ратифіковано Угоду про асоціацію, яка набрала чинності 01.09.2017р., наведена Угода є частиною чинного українського законодавства і не суперечать Конституції України, а також є нормами міжнародного договору, які мають пріоритет над нормами, встановленими Законами України та іншими нормативно-правовими актами, суд дійшов висновку, що станом на час розгляду справи по суті до спірних правовідносин щодо дострокового припинення дії свідоцтва України на знаки для товарів і послуг з підстав його невикористання мають застосовуватися положення Угоди про асоціацію, зокрема, статті 198 цієї Угоди. Правову позицію щодо необхідності застосування означеної міжнародної угоди також наведено у постанові від 17.07.2018р. Верховного Суду по справі №910/14972/17.

Як вказувалось вище, Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна було видано свідоцтво №2160 на знак для товарів та послуг «TRIUMPH», для товарів 34 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (тютюн, курильне приладдя, сірники), дата реєстрації знака -29.10.1993р., дата публікації відомостей про видачу свідоцтва - 25.10.1994р. Строк дії вказаного свідоцтва було продовжено 01.10.2010р. до 01.10.2020р. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи листом №2312-07/42046-07 від 17.11.207р. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Судом вказувалось, що дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Проте, як вказувалось судом, відповідачем 1 відзиву на позов подано не було, належних та допустимих у розумінні ст..76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів використання протягом останніх п'яти років знаку для товарів та послуг «TRIUMPH», належного Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна згідно свідоцтва №2160 на знак для товарів та послуг, не надав.

Одночасно, вказаним учасником судового процесу також не було подано суду доказів наявності поважних причин такого невикористання.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернейшнл Масіс Табак» в частині дострокового припинення дії свідоцтва України № 2160 на знак для товарів і послуг «TRIUMPH», зареєстрованого на ім'я Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що викладені вище висновки стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин вимог Угоди про асоціацію передбачають анулювання реєстрації торговельної марки, а не Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» ніяким чином не нівелюють висновків суду щодо задоволення позовну в цій частині.

Одночасно, з урахуванням висновків суду щодо задоволення позову в частині дострокового припинення дії свідоцтва, суд також зазначає на доцільності задоволення позову в частині зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про припинення дії свідоцтва України №2160 повністю та опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність». При цьому, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», установа - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

У статті 2 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що установа забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг, для чого, зокрема, видає свідоцтва на знаки для товарів і послуг, забезпечує їх державну реєстрацію; забезпечує опублікування офіційних відомостей про знаки для товарів і послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови №585 від 23.08.2016 року «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» Кабінет Міністрів України постановив: ліквідувати Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності; установив, що: Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності; Державна служба інтелектуальної власності продовжує здійснювати повноваження та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення зазначених повноважень та функцій Міністерством економічного розвитку і торгівлі.

18.05.2017р. набрала чинності постанова №320 від 11.05.2017р. Кабінету Міністрів України «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі», згідно якої Кабінет Міністрів України постановив погодитися з пропозицією Міністерства економічного розвитку і торгівлі щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою №585 від 23.08.2016 року «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» Кабінету Міністрів України функцій і повноважень Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується.

Відповідно абз. 3 п. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою №489 від 20.09.2014р. Кабінету Міністрів України «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі» Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері інтелектуальної власності.

Згідно абз. 20 п.п. 1 п. 3 вказаного Положення, одним з основних завдань Мінекономрозвитку є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері інтелектуальної власності.

У п.п. 47-1, 47-2, 47-4, 47-7, 47-9 п. 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зазначено Мінекономрозвитку відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: організовує в установленому порядку проведення експертизи заявок на об'єкти права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; здійснює державну реєстрацію об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; веде державні реєстри об'єктів права інтелектуальної власності; організовує інформаційну та видавничу діяльність у сфері інтелектуальної власності; видає офіційні бюлетені з питань інтелектуальної власності.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про припинення дії свідоцтва України №2160 повністю та опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Згідно приписів ст..129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Достроково припинити дію свідоцтва України № 2160 на знак для товарів і послуг «TRIUMPH», зареєстрованого на ім'я Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна (1600, Ферст Юніон Тауер, Світ1601, 300 Норт Грін Стріт, Сіті оф Грінсборо, штат Північна Кароліна, 27408 США).

3. Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, м.Київ, вул.Михайло Грушевського, будинок 12/2, ) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про припинення дії свідоцтва України №2160 повністю та опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність».

4. Стягнути з Компанії Лорілайд Лайсенсінг Компанія ЛЛК, компанія з обмеженою відповідальністю штату Північна Кароліна (1600, Ферст Юніон Тауер, Світ1601, 300 Норт Грін Стріт, Сіті оф Грінсборо, штат Північна Кароліна, 27408 США) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернейшнл Масіс Табак» (Республіка Вірменія, Араратська область, м.Масіс, Промисловий вузол, вул.Горцаранаін, буд.10, номер державної реєстрації 77.110.00662) судовий збір в розмірі 3200 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 23.10.2018р.

Суддя Спичак О.М.