ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

09.10.2018 Справа № 920/790/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., розглянувши заяву б/н від 04.10.2018 (вх. № 2178 від 04.10.2018) Буринського міського споживчого товариства (41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Ринкова (Піонерська), буд. 4, ідентифікаційний код 01765549), до фізичної особи-підприємця Михайлик Валентини Іванівни (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 2633,32 грн. заборгованості з орендної плати та комунальних послуг на підставі договору № 14 оренди об'єкта нерухомості (нежитлового приміщення) від 05.10.2017, укладеного між сторонами, 220,04 грн. - 25 % річних за прострочення сплати боргу, 1316,66 грн. 50 % штрафу за прострочення платежу більше 30 календарних днів та 220,59 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті за кожен день прострочення,

без виклику представників,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 до господарського суду Сумської області Буринським міським споживчим товариством (41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Ринкова (Піонерська), буд. 4, ідентифікаційний код 01765549) подано заяву про видачу судового наказу за вимогами щодо стягнення 2633,32 грн. заборгованості з орендної плати та комунальних послуг, 220,04 грн. - 25 % річних за прострочення сплати боргу, 1316,66 грн. 50 % штрафу за прострочення платежу більше 30 календарних днів та 220,59 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті за кожен день прострочення на підставі договору № 14 оренди об'єкта нерухомості (нежитлового приміщення) від 05.10.2017, укладеного ним та фізичною особою-підприємцем Михайлик Валентиною Іванівною (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.10.2018 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 920/790/18 та визначено її до розгляду судді Спиридоновій Н.О.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 Господарського процесуального кодексу України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

За змістом статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з частинами другою, третьою статті 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до положень статті частини четвертої статті 147, частини першої статті 232 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є судовим рішенням та підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника (частина перша статті 154 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен, на підставі викладених обставин та доданих до заяви доказів, перевірити наявність підстав виникнення та наявність порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За змістом частини третьої статті 13, частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-78, 86 Господарського процесуального кодексу України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами першою, другою, п'ятою статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), затвердженої наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, що є обов'язковою для юридичних осіб, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Відповідно до частини четвертої статті 91 Господарського процесуального кодексу України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Із змісту заяви поданої Буринського міського споживчого товариства слідує, що вимоги обґрунтовано порушенням зобов'язань за договором № 14 оренди об'єкта нерухомості (нежитлового приміщення) від 05.10.2017 щодо 2633,32 грн. заборгованості з орендної плати та комунальних послуг, 220,04 грн. - 25 % річних за прострочення сплати боргу, 1316,66 грн. 50 % штрафу за прострочення платежу більше 30 календарних днів та 220,59 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті за кожен день прострочення.

Слід зазначити, що до суду надійшли два екземпляри заяви, один з них із додатками, а другий без додатків, про що відділом документального забезпечення та контролю (канцелярією) складено відповідний акт № 7352 від 04.10.2018. Один комплект документів призначений для суду, а другий комплект документів, що складається з примірника заяви - для направлення боржнику в порядку, передбаченому статтею 156 Господарського процесуального кодексу України. До одного з цих комплектів документів входить завірений банком примірник платіжного доручення № 432 від 02.10.2018 про сплату судового збору, що згідно з вимогами пункту 1 частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, додається до заяви про видачу судового наказу, та, відповідно саме цей комплект документів розцінено як перший екземпляр заяви з додатками для суду, на якому проставлено вхідні реєстраційні відмітки суду.

До заяви, що є екземпляром пакету документів для суду, додано копії документів, які надано заявником в підтвердження обставин, викладених у заяві, які не завірені належним чином, згідно вищезазначених вимог законодавства (незавірені взагалі).

Отже, оскільки надані суду документи не завірені, вони не є належними доказами, що приймаються судом, тому на підставі цих документів судом не може бути виданий судовий наказ (судове рішення).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано із порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, у видачі судового наказу за вимогами про стягнення грошової заборгованості судом відмовляється на підставі пункту 1 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують обставини, якими обґрунтовано вимоги.

Відповідно до частини другої статті 152, частини другої статті 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє увалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

За змістом статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Заявник також має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина друга статті 151

Керуючись статтями 4, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Буринському міському споживчому товариству (41700, Сумська область, м. Буринь, вул. Ринкова (Піонерська), буд. 4, ідентифікаційний код 01765549) у видачі судового наказу за заявою б/н від 04.10.2018 (вх. № 2178 від 04.10.2018) про стягнення з фізичної особи-підприємця Михайлик Валентини Іванівни (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 2633,32 грн. заборгованості з орендної плати та комунальних послуг на підставі договору № 14 оренди об'єкта нерухомості (нежитлового приміщення) від 05.10.2017, укладеного між сторонами, 220,04 грн. - 25 % річних за прострочення сплати боргу, 1316,66 грн. 50 % штрафу за прострочення платежу більше 30 календарних днів та 220,59 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті за кожен день прострочення.

2. Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

4. Копію ухвали надіслати заявнику разом із актом господарського суду Сумської області № 7352 від 04.10.2018 та боржнику.

Відповідно до статті 255 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відмову у видачі судового наказу, підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.О. Спиридонова