ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018р. Справа № 904/3559/18

За позовом: Приватного підприємства «Націонал», м. Дніпро

До: Приватного підприємства «Сервісний металоцентр 17», м. Дніпро

Про: стягнення 49 874, 99 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Націонал» ( позивач ) звернувся з позовом до ПП «Сервісний Металоцентр 17» ( відповідач ) про стягнення 49 874, 99 грн. грошових коштів , які були сплачені ним на користь відповідача в якості передплати за усним договором постачання (відповідно до рахунку-фактури №СО-0000228 від 13.04.18р.). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем своїх обов'язків із своєчасної поставки товару у відповідності з умовами усного договору поставки та безпідставне утримання грошових коштів .

Ухвалою суду від 20.08.18р. було відкрите провадження у справі №904/3559/18 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України , без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ПП «Сервісний Металоцентр 17» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи , що дійсно між сторонами існували усні домовленості щодо поставки на адресу позивача товару (арматури) в кількості 3, 6 т. на підставі рахунку-фактури №СО-0000228 від 13.04.18р. на суму 49 874, 99 грн. . Позивач 03.05.18р. платіжним дорученням перерахував відповідачу попередню оплату за товар в розмірі 49 874, 99 грн.; відповідач 03.05.18р. завантажив у автомобіль повноважного представника позивача товар на загальну суму 49 874, 99 грн. На підтвердження чого відповідачем було додано до відзиву на позов копію видаткової накладної №СО-0000330 від 03.05.18р. на суму 49 874, 99 грн. , довіреність №40 від 03.05.18р. на ім'я нач.транспортного відділу гр. ОСОБА_1 (а.с.45-46).

ТОВ «Націонал» ( позивач ) у відповіді на відзив (а.с.75) заперечував проти обставин , викладених у відзиві на позов, зазначаючи, що відповідач не спростував твердження та аргументи , викладені позивачем по суті позовних вимог, оскільки гр. ОСОБА_2 не їздив до офісу відповідача для отримання металопрокату, видаткова накладна додана відповідачем до відзиву на позов , не містить печатки підприємства, підписана невідомою особою; підприємство позивача не має жодного відношення до автомобіля «ТАТА» державний номер 5982. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідач намагається ввести в оману суд для забезпечення протиправного рішення, оскільки його заперечення не містить беззаперечних доказів отримання позивачем товару (арматури), але містить неправдиві висловлювання.

Відповідач своїм правом на подання до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов'язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень. Частиною першою статті 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Націонал» (позивач) на підставі рахунку - фактури №СО-0000228 від 23.04.18р. , згідно платіжного доручення №17034 від 03.05.18р. перерахував на користь ПП «Сервісний металоцентр 17» ( відповідач ) 49 874, 99 грн. в якості оплати за товар (арматура); а той в свою чергу зобов'язався поставити товар на адресу позивача. Вищезазначені обставини не заперечуються сторонами по справі.

За твердженням позивача, станом на час звернення з позовом до суду відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань поставку продукції на суму отриманої від позивача передплати не здійснив; направлену позивачем на адресу відповідача вимогу про здійснення поставки товару , або повернення грошових коштів, отриманих відповідачем в якості попередньої оплати за товар в розмірі 49 874, 99 грн., не задовольнив. У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за товар.

Проте, такі твердження позивача суд оцінює критично, оскільки як вбачається із наданих відповідачем доказів : 03.05.18р. відповідачем було передано позивачу за видатковою накладною №СО-0000330 від 03.05.18р. товар на загальну суму 49 874, 99 грн. (а.с.45) Вищезазначена накладна була підписана начальником транспортного відділу позивача - ОСОБА_3 на підставі довіреності позивача №40 від 03.05.18р. на ім'я начальника транспортного відділу ОСОБА_1 (а.с.46), ця довіреність скріплена печаткою позивача.

Таким чином, відповідачем були виконанні свої зобов'язання перед позивачем з поставки товару на суму попередньої оплати в розмірі 49 874, 99 грн. ; а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать та з інших підстав. Такими підставами є оплата товару та вищезазначена видаткова накладна . Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст.655 ЦК України ) .

Відповідно до ст.663 цього Кодексу продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України передбачено , що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 ГПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене суд, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2,13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 16.10.2018р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.