ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17027/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Ткач І.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Дейнеки В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства банк "Траст" Кухарева В.В.,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Морозов С.М.)

від 23.01.2018,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Кропивна Л.В., судді - Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.)

від 13.06.2018,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства банк "Траст" Кухарева В.В.,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінлайн",

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ПАТ банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ банк "Траст" Кухарева В.В. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ Фінлайн" про визнання нікчемного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з залученням клієнтів № 010616 від 01.06.2016 між сторонами відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: без наміру досягти реальні наслідки у вигляді надання банку визначених договором послуг, а лише з метою протиправного отримання коштів банку, що, на думку позивача, свідчить про його нікчемність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем належним чином не доведено порушення його права та охоронюваного законом інтересу, а обраний ним спосіб захисту суперечить приписам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ПАТ банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ банк "Траст" Кухарева В.В. звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень позивач зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника місцевим та апеляційним судами було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. За твердженням ПАТ банк "Траст", у справі відсутні докази реального виконання договору № 010616 від 01.06.2016 та надання відповідачем послуг за договором. Спірний договір є нікчемним в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ банк "Траст" №143-ЛТ від 15.06.2017 було визнано нікчемним договір №010616 від 01.06.2016, про що відповідачу надіслане повідомлення від 15.06.2017.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Фінлайн" заперечує проти доводів касаційної скарги та просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.06.2016 між публічним акціонерним товариством банк "Траст" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінлайн" (виконавець) укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів №010616, відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати послугу з інформування потенційних клієнтів про послуги, які пропонуються замовником, їх консультування щодо порядку й умов отримання послуг замовника відповідно до договору.

За умовами пункту 1.2 договору виконавець здійснює таку діяльність, яка має комерційну ціну: розміщує на власних інформаційних ресурсах в мережі Інтернет інформацію про послуги замовника у сфері рефінансування кредитів та електронних форм заявок на його отримання; направляє замовнику у формі заявок інформацію щодо потенційних клієнтів, які оформили заявки, з метою рефінансування в іншому банку (пункти 1.2.1, 1.2.2 договору).

Договором передбачено, що послуги надаються силами виконавця та за його рахунок. За надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірах та порядку, встановлених договором. Замовник не здійснює жодних інших оплат, компенсацій чи відшкодувань виконавцю щодо наданих ним послуг за даним договором, якщо інше не буде письмово погоджено сторонами (пункт 1.4 договору).

Зі змісту пунктів 3.1, 3.2, 3.6, 3.7 договору випливає, що виконавець зобов'язувався належним чином надавати послуги, передбачені договором, надавати замовнику на його запит будь-яку інформацію чи звіти про хід виконання цього договору. Виконавець зобов'язувався забезпечити розміщення та технічну можливість заповнення користувачами інформаційних ресурсів виконавця заявок на отримання послуг щодо рефінансування кредиту, після заповнення заявки потенційним клієнтом направляти замовнику погодженими каналами електронного зв'язку заявки з обсягом даних, погоджених замовником.

Відповідно до пункту 4.1 договору за послуги, що надаються за цим договором, замовник сплачує винагороду, розмір якої становить 300,00 грн без ПДВ за 1 заявку.

Згідно п. 4.2 договору винагорода сплачується до 10 числа календарного місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги, на підставі складеного сторонами акту наданих послуг (за формою, наведеною у додатку №1 до договору).

30.06.2016 між сторонами підписано та скріплено печатками акт наданих послуг, за яким сторони підтвердили, що результатом оплатної діяльності виконавця протягом червня 2016 року є 200 направлених виконавцем замовнику заявок.

Відповідно до меморіального ордеру № 96994 від 05.07.2016 замовником виплачено виконавцю винагороду у розмірі 60 000,00 грн.

Відповідно до рішення правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3085 від 30.12.2016 "Про початок процедури ліквідації ПАТ банк "Траст" та делегування повноважень ліквідатора банку" яким запроваджено процедуру ліквідації ПАТ банк "Траст" з 30 грудня 2016 року до 29 грудня 2018 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ банк "Траст" Кухарева В.В.

На виконання частини 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо забезпечення перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ банк "Траст" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, позивачем було прийнято рішення здійснення в ПАТ банк "Траст" перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на підставі положень п. 4 ст. 37, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ банк "Траст" Кухарева В.В. № 143-ЛТ від 15.06.2017, було визнано нікчемним договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з залученням клієнтів № 010616 від 01.06.2016.

Позивачем направлено відповідачу повідомлення № 1480 від 15.06.2017 про визнання нікчемним договору про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів від 01.06.2016 № 010616.

Предметом судового розгляду є вимога ПАТ банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ банк "Траст" Кухарева В.В. до ТОВ "Фінлайн" про визнання нікчемного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшли висновку, що спірний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення.

На думку банку, метою спірного договору було протиправне отримання коштів банку, тому такий договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину. В обґрунтування своїх доводів позивач вказав, що з заявками передбаченими договором № 010616 від 01.06.2016 жоден клієнт до банку не звертався.

За приписами пункту 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемним є правочин, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна; банк прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій; банк відмовився від власних майнових вимог.

Як встановлено господарськими судами та вбачається зі змісту спірного договору, він не містить умов, які би свідчили про прийняття банком на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, що банк здійснив безоплатно відчуження свого майна або відмовився від власних майнових вимог.

Судами встановлено, що наявний у матеріалах справи акт про надані послуги від 30.06.2016 підписаний обома сторонами договору та скріплений печатками ПАТ банк "Траст" та ТОВ "Фінлайн", відповідно, надані послуги за договором позивачем прийнято без заперечень. Позивач не заперечував тієї обставини, що банк як замовник отримав направлені виконавцем 200 заявок. Крім цього, виконавець розмістив інформацію рефінансування кредитів ПАТ банк "Траст" на сайті minfin.com.ua, що підтверджується наданими відповідачем копіями сторінок сайту (а.с. 103-104, т. 1).

Матеріалами справи підтверджується факт укладення договору та його виконання, зокрема виставлення рахунку на оплату наданих відповідачем послуг, підписання та скріплення печатками сторін відповідного акту про надані послуги та власне оплата позивачем таких послуг.

Встановивши обставини виконання сторонами умов договору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав для віднесення спірного договору до нікчемних та підстав для визнання договору недійсним, з огляду на те, що спірний договір не суперечить положенням ст. 203 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановлені законодавством для такого виду правочинів. Відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Відтак, суди дійшли правильного висновку про необґрунтоване посилання позивача на положення пункту 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. ст. 203, 215 ЦК України. Вказаним спростовуються доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами цих правових норм.

Разом з цим, суди дійшли законного і обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову в частині вимог щодо застосування наслідків недійсності договору, оскільки підстави для віднесення спірного договору до нікчемних відсутні, зазначена вимога позивача є похідною від вимоги про визнання недійсним договору, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Наведені ПАТ банк "Траст" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила порушень судами першої та апеляційної інстанції при розгляді спору у цій справі.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування постанови суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства банк "Траст" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства банк "Траст" Кухарева В.В. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 у справі за № 910/17027/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Ткач

Н. Ткаченко