РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2018Справа № 910/8884/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Княжий двір ЛТД"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІУМФ";

2) Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

про визнання договору недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Бєлкін Л.М. (представник за довіреністю);

від відповідача1 - Перевозник П.М. (представник за довіреністю);

від відповідача2 - Кузьменко М.О., Галан М.О. (представники за довіреностями).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, з урахуванням заяв Позивача про зміну предмету позову від 31.08.2018 та від 03.09.2018, які були прийняти судом, де Позивач просить суд:

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений між Відповідачами, посвідчений 15.09.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3903, з наступними змінами та доповненнями до цього договору від 02.03.2012, від 21.12.2012 та від 23.12.2013;

- усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Позивачем майном, що є предметом договору іпотеки, укладеного між Відповідачами, посвідченого Брагіною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3903, з наступними змінами та доповненнями до цього договору від 02.03.2012, від 21.12.2012 та від 23.12.2013, - шляхом припинення зазначеної іпотеки та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів про іпотеку;

- зобов'язати Відповідача-2 повернути Позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, отримані від Відповідача-1 згідно п. 1.4 договору іпотеки, посвідченого 15.09.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3903, з наступними змінами та доповненнями до цього договору від 02.03.2012, від 21.12.2012 та від 23.12.2013.

Вимоги позову мотивовані тим, що іпотека є незаконною, так як емісія емісійних цінних паперів може або забезпечуватися у повному обсязі, або не забезпечуватися ніяк, а часткове забезпечення емісії є незаконним, і також таке забезпечення було б законним тільки тоді, коли воно офіційно включено у документацію по випуску і офіційно подавалося на реєстрацію реєструвальним органом.

Відповідач-1 подав відзив на позову, у якому вимоги позову підтримав.

Відповідач-2 вимоги позову відхиляє за необґрунтованістю - оскільки наведені Позивачем обставини не є підставами для визнання договору іпотеки недійсним, а також вказує, що Позивач і Відповідач-1 є пов'язаними особами та заявив про застосування строку позовної давності до вимог даного спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2011 між Відповідачем-2 та Відповідачем-1 був укладений Договір іпотеки (далі разом зі змінами від 02.03.2012, 21.12.2012, 23.12.2013 - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Брагіною Н.В. за реєстровим №3903, предметом якого було забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 щодо викупу, погашення та належної сплати відсоткового доходу за облігаціями у кількості 22024 шт., номінальною вартістю - 1000 грн., загальною номінальною вартістю 22024000 грн., Серія В.

За умовами п. 1.3 Договору іпотеки (з урахуванням договорів про внесення змін від 02.03.2012, 21.12.2012, 23.12.2013) у забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 щодо викупу, погашення та належної сплати відсоткового доходу за облігаціями, Відповідачем-1 було передано в іпотеку Відповідачу-2 наступні об'єкти нерухомого майна:

- комплекс відпочинку «Княжий двір», адреса: Київська обл., Броварський р., с. Княжичі, вулиця Стогнія, 39а, реєстраційний номер 12;

- земельна ділянка, площею 1,3982 га, адреса: Київська обл., Броварський р-н, с. Княжичі, вул. Стогнія, цільове призначення - для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови (готельного комплексу, ресторану), кадастровий номер :01:006:0002;

- комплекс (комплексний центр побутового обслуговування населення), адреса: Київська обл., Броварський р., с. Княжичі, вулиця Стогнія, 39, реєстраційний номер 12;

- земельна ділянка, площею 0,9635 га, адреса: Київська обл., Броварський р., с. Княжичі, цільове призначення - будівництво комплексного центру побутового обслуговування населення, кадастровий номер :01:011:0025, (далі все вищенаведене майно разом - Нерухоме майно).

14.11.2014 учасниками Відповідача-1 на загальних зборах було прийнято рішення про створення шляхом виділу зі складу Відповідача-1 нової юридичної особи - Позивача, яке є правонаступником частини майна, прав та обов'язків Відповідача-1 відповідно до розподільчого балансу.

Згідно з п. 1.1 Статуту Позивача, дане товариство створене шляхом виділу зі складу Відповідача-1 і є правонаступником майна (в т.ч. Нерухомого майна), прав і обов'язків, які перейшли до товариства за розподільчим балансом.

Відповідно до п. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Враховуючи наведене, Позивач, як набувач Нерухомого майна, став іпотекодавцем за Договором іпотеки.

Досліджуючи доводи Позивача про недійсність Договору іпотеки, оскільки на його переконання іпотека є незаконною, так як емісія емісійних цінних паперів може або забезпечуватися у повному обсязі, або не забезпечуватися ніяк, а часткове забезпечення емісії є незаконним, а забезпечення по емісійним цінним паперам є законним лише тоді, коли воно офіційно включено у документацію по випуску і офіційно подавалося на реєстрацію реєструвальним органом, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні спору про визнання правочину (господарського договору) недійсним, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків; в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони; яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Щодо посилань Позивача, що при укладенні Договору було порушено Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок» (зокрема, ст. 1 Закону, яка дає визначення, що є випуском цінних паперів), то судом такі посилання відхиляються, оскільки положення вказаного Закону встановлюють вимоги до процедури випуску відповідних цінних паперів, а не вимоги до порядку укладення договору іпотеки.

При цьому, Позивачем не обгрунтовано, яким чином укладення Договору іпотеки не забезпечило рівність прав власників інших облігацій, які було придбано іншими особами, а також ким були придбані інші облігації цієї серії, та чому ці власники позбавлені права на забезпечення зобов'язань за даними облігації шляхом укладення аналогічних договорів іпотеки/застави тощо (інших договорів).

Не є доведеним і порушення ч. 9 ст. 35 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», оскільки особою, яка надала забезпечення за облігаціями, та особою, яка підписала проспект емісії облігацій - є одна і та сама особа, Відповідач-1.

Щодо посилання Позивача на пункти Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств та їх обігу (затв. рішенням ДКЦПФР від 17.07.2003), то суд зазначає, що у цих пунктах Положенні йдеться саме про забезпечення зобов'язань таким видом забезпечення, як порука (а не іпотека), та в даному положенні описується випадок, коли поручителем виступає особа, відмінна від емітента, з якою емітент має укласти відповідний договір поруки.

Також правила, зазначені у п. 2 вказаного Положення, стосуються саме порядку випуску відповідних облігацій, тому жодним чином не стосуються порядку укладення Договору іпотеки, тому не вказують на жодне порушення при укладенні спірного Договору.

Відхиляючи обґрунтування позову, наведені Позивачем, з посиланням на ч. 5 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», що погашення за відсоткових облігацій здійснюється виключно коштами, суд зазначає, що це також не свідчить про порушення норм закону при укладенні Договору іпотеки, оскільки в положеннях даної статті йдеться про порядок, за звичайних умов, виконання своїх зобов'язань емітентом щодо погашення облігацій та відсоткового доходу за ними. Разом з цим, сторони не позбавлені права на власний розсуд забезпечити такі зобов'язання на випадок їх порушення.

Стаття 7 вказаного Закону не містить будь-яких обмежень щодо можливості забезпечення зобов'язань за облігаціями та способів задоволення вимог забезпеченої сторони у випадку порушення зобов'язань за емітованими облігаціями, тому врегулювання сторонами даного питання у Договорі на свій розсуд не є порушенням закону, на що посилається Позивач.

Щодо форми правочину - Договору іпотеки, то він був укладений за формою, що відповідає положенням Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» (письмова нотаріальна форма).

Стаття 194 ЦК України визначає, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються (ст. 197 ЦК України).

Статтею 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» встановлено, що облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії.

Частина 10 статті 30 вказаного Закону визначає, що за невиконання умов проспекту емісії цінних паперів, зареєстрованого у встановленому порядку, емітент таких цінних паперів несе відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України)

Відповідно до ст. 627 ЦК України, за статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Так, п. 3.8 Проспекту емісії облігацій Відповідача-1 встановлений порядок виплати відсоткового доходу за облігаціями, а п. 3.9 Проспекту визначає порядок погашення вказаних облігацій, в тому числі, п. 3.9.3 Проспекту передбачена можливість дострокового погашення емітентом всього випуску (серії) облігацій.

Враховуючи вказані вище норми, Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено Договір іпотеки, яким на власний розсуд, що дозволяється законом, сторони у п. 1.2 Договору вирішити забезпечити виконання зобов'язання щодо викупу, погашення та належної сплати відсоткового доходу за облігаціями у кількості 22024 шт., номінальною вартістю - 1000 грн., загальною номінальною вартістю 22024000 грн., Серія В. Вказані зобов'язання, як встановлено в Додатковій угоді від 23.12.2013, підтверджуються залученими до справи виписками з електронного реєстру, і також обмеженою випискою про стан рахунку в цінних паперах на 23.12.2013. Тобто, сторонами Договору іпотеки на власний розсуд було визначено необхідність забезпечення зобов'язань за облігаціями.

При цьому, ні в Законі України «Про цінні папери та фондовий ринок», ні у вказаному Проспекті емісії не міститься заборони на укладення Договору іпотеки з метою забезпечення зобов'язань емітента щодо погашення облігацій або сплати відсоткового доходу за ними.

Також, Позивачем не доведено, що спірний Договір іпотеки, який на час свого укладення та на час внесення змін 02.03.2012, 21.12.2012, 23.12.2013 відповідав вимогам закону, порушує охоронювані законом права та інтереси Позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання Договору іпотеки недійсним із наведених Позивачем обґрунтувань - Позивач не навів жодної фактичної обставини, з якою б закон пов'язував недійсність Договору іпотеки, а норми, на які посилається Позивач у позовній заяві, не свідчать про порушення сторонами Договору іпотеки положень законодавства України на час його укладення та на час внесення змін 02.03.2012, 21.12.2012, 23.12.2013, тому у позові суд відмовляє.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Позивачем майном, що є предметом Договору іпотеки (зі змінами від 02.03.2012, від 21.12.2012 та від 23.12.2013) шляхом припинення зазначеної іпотеки, суд зазначає, що перелік підстав, з яких може бути припинена іпотека, встановлений ст. 17 Закону України «Про іпотеку», та Позивач не довів перед судом існування передбачених законом підстав для припинення іпотеки, тому у даній вимозі суд відмовляє за недоведеністю.

Також враховуючи, що іпотека не припинена, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів про іпотеку, тому у цій вимозі суд також відмовляє.

Оскільки Договір іпотеки є чинним та суд у визнанні його недійсним відмовив, то у суду відсутні підстави для зобов'язання Відповідача-2 повернути Позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, отримані від Відповідача-1 згідно п. 1.4 Договору іпотеки зі змінами від 02.03.2012, від 21.12.2012 та від 23.12.2013, тому у цій позовній вимозі суд також відмовляє.

У зв'язку з визнанням судом вимог необґрунтованими та відмовою у позові по суті, передбачені чинним законодавством підстави для застосування позовної давності відсутні.

Твердженням Відповідача-2, що Позивач і Відповідач-1 є пов'язаними особами судом у межах даного спору правова оцінка не надається, оскільки це не є предметом доказування у даному спорі та на результат вирішення спору (відмову у позові з наведених вище підстав) впливу не має.

Інші доводи та заперечення сторін, викладені у наданих суду заявах по суті спору, судом розглянуті та відхиляються як такі, що на результат вирішення спору (відмова у позові з наведених вище підстав) впливу не мають.

Понесені Позивачем судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на нього та не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.10.2018

Суддя Сташків Р.Б.