РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2018Справа № 910/6854/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

про стягнення 20 842,70 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" заборгованості по построченим відсоткам за Кредитним договором № MKLNU4.517.018 від 19.03.2012 в розмірі 20 842,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит, однак останній отримавши кредитні кошти у встановлений строк не повернув відсотки за їх користування, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

25.06.2018 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11.09.2018 та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

10.09.2018 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із відрядженням представника відповідача.

11.09.2018 представник позивача подав через загальний відділ діловодства суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі.

В судове засідання 11.09.2018 представники сторін не з'явилися про причини неявки суд повідомили належним чином.

Суд розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, визнав поважними причини неявки в судове засідання представника відповідача і тому задовольнив клопотання відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 на підставі ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено до 09.10.2018.

Відповідач у запропонований судом строк письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав.

21.09.2018 через загальний відділ діловодства суду позивач подав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 09.10.2018 представники сторін не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За встановлених обставин справи, відповідач належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, тому суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Данко" (далі - відповідач, позичальник) було укладено Кредитний договір №MKLNU4.517.018 від 19.03.2012 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується надати позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строкові, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі по тексту «кредит» на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається у розмірі 436 660,00 грн. (п.1.1.1. Кредитного договору).

Термін користування кредитом до 18.03.2015 (п. 1.1.2. Кредитного договору).

Процентна ставка за користування кредитом:19,00% відсотки річних (п. 1.1.3 Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на наступні цілі: придбання автотранспорту.

Вид кредиту - непоновлювана кредитна лінія (п. 1.4 Кредитного договору).

Згідно з п. 2.2. Кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливої неустойки, а також інших витрат виступає договір застави №ZXA019500.517.019 від 19.03.2012 року та договір поруки №РХ029031.557.008 від 19.03.2012 року.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору передбачено, що період сплати комісії та відсотків: з 1-го по 20-го число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашення в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 6.1).

Банк виконав свої обов'язки згідно приписів Кредитного договору №MKLNU4.517.018 від 19.03.2012 у повному обсязі, про що свідчать: розпорядження на видачу кредиту від 19.03.2012, виписка по особовому рахунку №2063.9.000517.004 (з зазначенням дати та суми виданого кредиту) та розрахунок заборгованості за Кредитним договором.

Однак, відповідач своїх зобов'язання, передбачені Кредитним договором по своєчасному поверненню нарахованих процентів не виконав.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення кредиту банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п. 1.1.3 цього договору, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Останньою датою погашення заборгованості за Кредитним договором є 20.02.2017 року в розмірі 44 596,37 грн. (про що свідчить виписка по особовому рахунку №3739.2.024088270). Дана сума також зазначена в розрахунку заборгованості станом на 21.02.2017, оскільки, в розрахунку відображається інформація за повний попередній операційний день.

При внесенні зазначеної суми в рахунок погашення боргу позичальником були повністю погашена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 34 896,15 грн. та прострочені відсотки в розмірі 9 070,22 грн.

У зв'язку з цим, станом на 15.03.2018 заборгованість за кредитним договором №MKLNU4.517.018 від 19.03.2012 становить 20 842,70 грн. - прострочена заборгованість за процентами, що залишилися після останнього погашення заборгованості.

Дана заборгованість належним чином підтверджується наступними документами:

- випискою по особовому рахунку позичальника №2069.6.021293533;

- розрахунком заборгованості станом на 15.03.2018.

Згідно п. 4.2.7 Кредитного договору, позивальник зобов'язується письмово повідомити банк про зміну назви, місцезнаходження, складу посадових осіб, зміни до установчих документів позичальника, про прийняття рішення щодо злиття, поділу, приєднання, перетворення виділу чи про ліквідацію юридичної особи-позивальника, інші обставини, що впливають на виконання зобов'язань за цим договором, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання таких обставин.

Також, позивач зазначив, що відповідно до реєстраційних документів Товариство з обмеженою діяльністю "Данко" , які були наданні Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський банк розвитку" при укладенні кредитного договору, місцезнаходженням позичальника є: 83014, м. Донецьк, пр.-т Павших Комунарів, буд. 61.

Проте, згідно з інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою діяльністю "Данко" є: 03035, м. Київ, вул. Василя Сурікова, буд.3, корпус 37, офіс 2.

Суду доведено, що така інформація стосовно перереєстрації відповідача стала відома йому випадково, при підготовці даної позовної заяви та наголосив, що відповідачем не було повідомлено банк про зміну місця находження товариства.

Долученими до матеріалів справи банківськими виписками по особових рахунках відповідача за період з 19.03.2012 по 15.03.2018 підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, а саме надання відповідачу кредитних коштів на суму здійснених банком платежів та винесення непогашеного відповідачем процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 статті 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з даним позовом, далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пунктом 4.6. Положення меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Відповідно до п. п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Аналогічні за змістом приписи містяться і в Положенні про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Врахувавши вищезазначене, судом прийнято надані позивачем банківські виписки з особових рахунків відповідача як належні докази на підтвердження надання останньому кредитних коштів, нарахування процентів за користування кредитними коштами, тощо.

Оскільки відповідач не виконав умови Кредитного договору щодо своєчасного погашення процентів за користування кредитними коштами, як зазначає позивач, станом на 15.03.2018 у відповідача утворилась заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20 842,70 грн.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як встановлено судом, згідно розпорядженням на видачу кредиту від 19.03.2012 та випискою по особовому рахунку №2063.9.000517.004 банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 436 660,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по особових рахунках відповідача за період з 19.03.2012 по 15.03.2018.

Проте, позичальник виконав свої зобов'язання лише в частині повернення тіла кредиту в повному обсязі, а процентів у визначений Кредитним договором строк не сплатив, у зв'язку з чим станом на 15.03.2018 виникла заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20 842,70 грн.

Доказів на підтвердження сплати процентів за користуванням кредитом (у заявленому позивачем розмірі), в тому числі й станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом перевірено наданий до матеріалів справи розрахунок нарахованих позивачем процентів за користування кредитом та визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 20 842,70 грн. простроченої заборгованості за процентами визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано, належними засобами доказування обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/6854/18 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 20 842,70 грн. простроченої заборгованості за процентами.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (03035, м.Київ, вул. Василя Сурікова, будинок 3, корпус 37, офіс 2, індифікаційний код 32727466) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (ідентифікаційний код 36470620, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, буд. 25) 20 842 (двадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 70 коп. простроченої заборгованості за процентами та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.10.2018

Суддя І.І. Борисенко