ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2018 р.                               м. Хмельницький

Справа № 924/755/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Крамара С.І. при секретарі судового засідання Мельницькій Н.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький Хмельницької області

про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

Суть спору. 27.08.2018 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №3496/15-ТЕ-34 від 30.01.2015р. купівлі-продажу природного газу щодо своєчасної та повної оплати боргу за природний газ поставлений у 2015 році, внаслідок чого позивач нарахував до стягнення на підставі п. 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

У відзиві від 25.09.2018р. відповідач звертає увагу на те, що останній є неплатоспроможним у зв'язку з порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Октант-Центр». При цьому, основний борг за спірним договором погашено на початку 2016 року внаслідок укладення договорів про переведення боргу на ЖБК «Проскурів-Житлобуд». Про нарахування неустойки на прострочену у 2015 році заборгованість позивач не повідомляв, з чого вбачається виключно спосіб збагачення останнього за рахунок відповідача. Посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, правові позиції Верховного суду та фактичні обставини справи, зокрема неплатоспроможність відповідача, відсутність доказів заподіяння збитків внаслідок прострочення оплати за одержаний природний газ, повне погашення суми основного боргу, відсутність доказів погіршення фінансового становища, неспіврозмірність заявленої до стягнення суми пені із наслідками прострочення зобов'язання та залежність розрахунків за газ від стану розрахунків населення перед відповідачем, відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%, а саме 3160,82 грн. До відзиву додано копії виписки ЄДРПОУ, договору про переведення боргу від 18.11.2016р., ухвали суду від 24.07.2014р. №924/159/14.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти зменшення розміру пені заперечив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив зменшити розмір пені.

Розглядом матеріалів справи, судом встановлено та враховується наступне.

30.01.2015р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як продавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" як покупцем укладено договір №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу (далі – договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ обсягом до 238 тис. м. куб., у тому числі по місяцях кварталів.

Як передбачено п. 3.3 договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У Розділі 5 договору сторонами узгоджено ціну газу, у розділі 6 – порядок та умови проведення розрахунків.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу після підписання актів приймання-передачі. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.п.3.1, 3.2 договору).

За змістом п. 5.3 договору у разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обов’язковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію.

Згідно з п. 6.1 договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п’ять) років (п. 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2015р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

У додатковій угоді №1 від 24.03.2015р. до вказаного договору сторони виклали п. 5.2 з 01.04.2015р. в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2495,25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,24 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн., всього з ПДВ – 2994,30 грн.” Решта умов цього договору залишається незмінною і обов’язковою для виконання сторонами.

У додатковій угоді №2 від 07.07.2015р. до вказаного договору сторони з 01.07.2015р. визначили ціну за 1000 куб.м. природного газу – 2994,30 грн. з ПДВ.; у додатковій угоді №3 від 30.07.2015р. сторонами внесено зміни у п. 6.3 „Порядок та умови проведення розрахунків”; у додатковій угоді №4 від 07.10.2015р. з 01.10.2015р. ціну за 1000 куб.м. природного газу визначено у розмірі 2994,30 грн. з ПДВ.; у додатковій угоді №5 від 27.11.2015р. узгоджено банківські реквізити продавця.

На виконання умов договору у 2015 році позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 352877,80 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 54107,92 грн., від 28.02.2015р. на суму 44040,18 грн., від 31.03.2015р. на суму 34163,58 грн., від 30.04.2015р. на суму 45423,53 грн., від 31.05.2015р. на суму 21852,41 грн., від 30.06.2015р. на суму 6671,29 гр., від 30.11.2015р. на суму 65718,90 грн., від 31.12.2015р. на суму 80899,99 грн.

Відповідачем станом на 10.04.2015р. здійснено повну оплату за договором №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015р., що підтверджується довідкою по операціях по підприємству ТОВ „Октант-Центр” та розрахунком позовних вимог.

У зв’язку з простроченням платежів за договором, позивач на підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 31 608,22 грн. - пені, 1 820,11 грн. - 3% річних та 854,62 грн. - інфляційних втрат.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015р., на виконання якого позивачем поставлено у 2015 році природний газ, а відповідачем станом на 10.05.2018р. оплачено в повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на прострочення платежів, позивачем заявлено до стягнення 31 608,22 грн. пені, 1 820,11 грн. - 3% річних по кожному акту приймання-передачі природного газу з урахуванням проплат відповідача та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а також 854,62 грн. - інфляційних втрат, розрахованих середньому за місяць існування боргу та з урахуванням мінусової інфляції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до змісту ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за вказані у розрахунку періоди, суд дійшов до висновку, що останні обраховано в межах максимального розміру за заявлений період.

При стягненні пені судом враховується, що згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, може бути зменшено за рішенням суду, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Відповідно, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз'яснення, зокрема у п. 3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Судом враховується, що стосовно ТОВ „Октант-Центр” порушено провадження у справі про банкрутство №924/159/14 та згідно наданої відповідачем ухвали суду від 24.07.2014р. відкрито процедуру розпорядження майном.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що більша частина прострочених відповідачем платежів має кількість днів прострочки 1-14 дні, з чого можна зробити висновок про незначне прострочення у виконанні зобов'язання. При цьому, після подання відповідачем заяви про зменшення розміру пені, позивачем не надано доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати за одержаний природний газ, погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності.

Враховуючи повне погашення відповідачем основної заборгованості за договором №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015р., те, що прострочення грошових зобов'язань також компенсуються заявленими до стягнення інфляційними втратами та трьома відсотками річних, виникнення прострочення у сплаті заборгованості за природний газ за договором внаслідок невчасних розрахунків споживачів теплової енергії (населення), суд вважає наведені обставини винятковими та такими, що дають право на підставі ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 70%, тобто до 9482,47 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, здійснивши перерахунок правильності нарахувань за заявлені періоди, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 9482,47 грн. пені, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат, тому вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. У решті позову належить відмовити.

У відповідності до ст. 129 ГПК України та роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький Хмельницької області про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Октант-центр” (29000, м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 20, ідентифікаційний код 30145299) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 9482,47 грн. пені, 1 820,11 грн. 3% річних, 854,62 грн. інфляційних втрат, 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Суддя                                                                      С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим. (надіслати всім рекомендованим з повідомленням):

1 - до справи,

2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6);

3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 20).