ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. Справа № 911/1736/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства «Сама»

до державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Л.Погорілого»

про стягнення 976 109,48 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 адвокат, договір про надання правової допомоги № 17 від 07.05.2018;

відповідача: ОСОБА_2 предст. за дов. № 1-39 від 22.01.2018;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулося приватне підприємство «Сама» (далі ПП «Сама», позивач) з позовом до державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Л.Погорілого» (далі ДНУ «УкрНДІПВТ ім. Л.Погорілого», відповідач) про стягнення 976 109,48 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не оплатив отриманий товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 976 109,48 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.09.2018.

06.09.2018 через канцелярію суду відповідач подав заперечення за № 1-1-466 від 04.09.2018 на позовну заяву, в яких не заперечує факту отримання від позивача товару на суму 976 109,48 грн., проте зазначає, що 25.06.2018 відповідачем отримано лист від голови правління громадської організації «Центр протидії корупції», в якому зазначено, що ПП «Сама» згідно з рішенням Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.10.2017 № визнано таким, яке вчинило порушення, передбачене Законом України «Про захист економічної конкуренції». У звязку з недобросовісністю позивача, відповідач просить задовольнити позов лише в частині стягнення основного боргу, а судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.09.2018 підготовче засідання відкладено на 24.09.2018.

В підготовчому засіданні 24.09.2018, керуючись частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України, за письмовою згодою представників сторін, суд перейшов до розгляду справи по суті.

Заслухавши вступне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів. Представники сторін виступили з заключним словом, зокрема, позивач підтримав позовні вимоги, відповідачем визнано наявність основного боргу.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 24.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

З викладених у позові обставин вбачається, що між ПП «Сама» та ДНУ «УкрНДІПВТ ім. Л.Погорілого» досягнуто домовленість про те, що позивач зобовязувався продати, а відповідач купити товар мінеральні добрива.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 976 109,48 грн. на підставі видаткової накладної № СА-0000042 від 18.06.2018. Зазначена видаткова накладна підписана представниками сторін та скріплена печаткою зі сторони відповідача.

Крім вказаного позивачем виставлено відповідачу для оплати за товар рахунок-фактуру № СА-0000075 від 18.06.2018 на суму 976 109,48 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом підписання між сторонами видаткової накладної.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обовязок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отриманої продукції відповідачем суду надано не було.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, надана позивачем видаткова накладна є належним доказом передачі товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобовязань з поставки товару на суму 976 109,48 грн. здійснено належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Проте, відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобовязання з оплати товару не виконав. Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені в запереченнях на позов, оскільки матеріали справи не містять доказів повернення товару чи звернення відповідача до позивача з будь-якими претензіями стосовно отриманого товару.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

25.07.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою, в якому вимагав оплатити заборгованість за поставлений товар в сумі 976 109,48 грн. протягом семи днів після отримання даного листа-вимоги. Вказаний лист-вимогу відповідач отримав 25.07.2018, що підтверджується його відміткою про отримання за вх. № 698.

Відповіді на зазначену претензію матеріали справи не містять, як і не містять доказів сплати відповідачем позивачу боргу.

Зі змісту ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обовязок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обовязок відповідача оплатити товар,з огляду на приписи ст. 692 Цивільного кодексу України, виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем листа вимоги про сплату боргу, а також дату поставки партії товару за наданою до матеріалів справи видатковою накладною, суд дійшов висновку, що строк оплати товару на суму 976 109,48 грн. настав.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, отриманий товар, оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 976 109,48 грн.

З огляду на викладене вище в сукупності з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 976 109,48 грн. основного боргу, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма закріплена в частині третій статті 7 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на те, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вирішив повернути позивачу з Держаного бюджету України 50% судового збору, сплаченого за подання даного позову, а саме судовий збір у розмірі 7 320,82 грн. В іншій частині судовий збір, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Л.Погорілого» (08654, Київська обл., Васильківський р-н, смт Дослідницьке, вул. Інженерна, буд. 5, ) на користь приватного підприємства «Сама» (09165, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Блощинці, вул. Білоцерківська, буд. 36, ) 976 109 (девятсот сімдесят шість тисяч сто девять) грн. 48 коп. заборгованості та 7 320 (сім тисяч триста двадцять) грн. 82 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути приватному підприємству «Сама» (09165, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Блощинці, вул. Білоцерківська, буд. 36, ) з Державного бюджету України 7 320 (сім тисяч триста двадцять) грн. 83 коп. 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 234 від 02.08.2018, оригінал якого міститься в матеріалах господарської справи № 911/1736/18 .

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.10.2018.

Суддя О.В. Щоткін