ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 Справа №914/1492/18

м.Львів

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Ком", м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кормана Назара Петровича, с.Ременів Кам'янка Бузького району Львівської області

про стягнення заборгованості. Ціна позову 284500,00 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Кулинич М.-М.А. - представник (довіреність від 17.09.2018);

від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат (ордер серія ЛВ №044160 від 22.08.2018р.)

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Ком", до відповідача, Фізичної особи-підприємця Кормана Назара Петровича, про стягнення грошових коштів в розмірі 284500,00 грн., згідно договору купівлі-продажу будівельних матеріалів №01-10/05-17 від 10.05.2017р.

Ухвалою суду від 13.08.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали. Позивачем в письмовій формі усунено недоліки позовної заяви, згідно вимог ухвали суду від 13.08.2018р.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.09.2018.

З підстав, наведених в ухвалі від 19.09.2018 року, закрито підготовче провадження у справі №914/1492/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2018р.

01.10.2018р. за вх.№36355/18 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження понесених відповідачем Корманом Н.П. витрат на правничу допомогу.

08.10.2018 за вх..№37538/18 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу

08.10.2018р. за вх..№37536/18 позивач подав заперечення щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 09.10.2018 р. забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях, просив суд покласти понесені ним судові витрати на відповідача.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 09.10.2018р., відзиву на позовну заяву не подав, в усних поясненнях в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, оскільки вважає що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів в розмірі 284 500,00 грн. згідно Договору купівлі-продажу будівельних матеріалів №01-10/05-17 від 10 травня 2017р. є безпідставною , передчасною, просить суд покласти понесені ним судові витрати на позивача.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 09.10.2018 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Між Фізичною особою-підприємцем Корман Назаром Петровичем (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон-Ком» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу будівельних матеріалів №01-10/05-17 від 10 травня 2017 року (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця будівельні матеріали (товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.1.2, відомості про товар містяться у рахунках та розхідних накладних.

За умовами Договору Продавець зобов»язувався передати Покупцю товар в номенклатурі та у встановлені строк згідно замовлення Покупця (п.п.2.1.1 п.2).

Покупець зобов»язувався прийняти товар у строк, що передбачений цим Договором; своєчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунок за отриманий, згідно умов цього Договору, товар; належним чином виконувати умови цього Договору ( п.п.2.2.1-2.2.3 п.2.2).

У п.3.1 Договору Сторони погодили, що право власності на товар переходить до Покупця в момент отримання товару.

У розділі 4 Договору Сторонами погоджені строки та умови продажу товару. Так, відповідно до п.4.1 підтвердженням передачі товару у власність Покупця є видаткова накладна.

Датою передачі товару вважається день підписання Сторонами видаткової накладної (п.4.2).

Підписанням видаткової накладної Сторони підтверджують відповідність товару кількісним та якісним характеристики (п.4.3). У п.п.4.4,4.5 Договору зазначено, що претензії по кількості та якості товару після підписання Сторонами видаткової накладної не приймаються. Будь-які зауваження щодо кількості та якості товару Покупець вправі зробити до підписання Сторонами видаткової накладної.

У п.5.1 Договору Сторони погодили, що загальна вартість товару визначається за домовленістю Сторін, згідно рахунків та накладних на момент відвантаження товару.

Сторони цього Договору дійшли згоди про те, що до терміну поставки заявленого товару, Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 30 відсотків від його загальної вартості ( п.5.2).

Оплата вартості товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця (п.5.3).

Сторони погодили, що у випадку не проведення оплати за товар у строк, зазначений у п.п.2.1 та 5.2 цього Договору, Покупець сплачує Продавцеві штраф у розмірі 5 відсотків від суми заборгованості ( п.6.2).

У випадку затримки терміну поставки товару згідно поданого замовлення Продавець сплачує Покупцеві штраф у розмірі 5 відсотків від суми недопоставленого товару (п.6.3).

Усі спори та суперечки між Сторонами не звільняє їх від виконання своїх зобов»язань по Договору (п.6.4).

У п.7.1 Сторони погодили, що при вирішенні питань, які не врегульовані цим Договором, Сторони керуються чинним законодавством України.

Відповідно до п.9.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 травня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов»язань.

У п.9.2 Договору Сторонами погоджено, що якщо не пізніше ніж за 20 днів до закінчення терміну, жодна із Сторін не повідомить іншу Сторону про припинення дії Договору, то Договір вважається продовженим ж до 31 грудня 2019 року.

Відповідно до п.9.5 усі зміни та доповнення до цього Договору викладаються у письмовій формі та набувають чинності в момент їх затвердження Сторонами.

Позивач стверджує, що на виконання своїх обов'язків щодо перерахування попередньої оплати, ТОВ «Еталон- Ком» перерахувало ФОП Корману Н.П. грошові кошти в розмірі 284500 грн., а саме: 15000 грн. на підставі платіжного доручення №499 від 15.05.2017; 25000 грн. на підставі платіжного доручення №650 від 16.06.2017; 28000 грн. на підставі платіжного доручення №766 від 20.07.2017; 3000 грн. на підставі платіжного доручення №829 від 07.08.2017; 35000 грн. на підставі платіжного доручення №867 від 15.08.2017; 3500 грн. на підставі платіжного доручення №952 від 08.09.2017; 80000 грн. на підставі платіжного доручення №982 від 14.09.2017; 95000 грн. на підставі платіжного доручення №1093 від 02.11.2017.

Однак, зазначає позивач, своє зобов'язання передати товар відповідач не виконав.

Позивач пояснює, що з метою досудового врегулювання спору, він надсилав відповідачу претензію №1 від 19 липня 2018 про повернення коштів за Договором №01-10/05-17 від 10.05.2017 у розмірі 284500 грн., у якій просив протягом десяти днів з дня отримання цієї претензії поверну ТОВ «Еталон-Ком» перераховані згідно вказаного договору грошові кошти в розмірі 2845 грн. шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок. Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, кошти не повернув.

Представник відповідача в судовому засіданні підтверждив отримання від позивача претензію №1 від 19 липня 2018 року, копія якої є в матеріалах справи.

Позов заявлено на підставі ч.1 ст.526, ч.1 ст.612,ст.629, ч.2 ст.693 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК України.

У позовній заяві, на виконання вимог п.9 ч.3 ст.162 ГПК України, позивач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв»язку з розглядом справи, складає 10 000,00 грн.(детальний розрахунок разом із підтверджуючими документами буде поданий до судових дебатів). До позовної заяви позивачем долучено копії Договору про надання правової допомоги №738 від 01 грудня 2016, укладеного між Адвокатським об»єкднанням «Лемеха та Партнери» в особі керівника Дмитришин Мирослави Петрівни, з однієї сторони, та ТОВ «Еталон-Ком», який діє у власних інтересах , в подальшому замовник та/або клієнт, з другої сторони; долучено ордер серія ЛВ №128867 на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5, який виписаний на підставі договору про надання правової допомоги /доручення №738 від 01 грудня 2016 р.; долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1785, виданого ОСОБА_5 20 .11.2010 на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Договір №01-10/05-17 від 10.05.2017 року, на підставі якого заявлено позовні вимоги, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги умови договору від 10.05.2017р. №01-10/05-17, судом встановлено, що у даному договорі не встановлено конкретного строку для відповідача (продавця) для поставки товару.

Крім того, як вбачається з п.6.3. Договору, у випадку затримки терміну поставки Товару згідно поданого замовлення продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 5 відсотків від недопоставленого товару.

З даної умови договору вбачається, що сторонами обумовлено поставку Товару на підставі поданого замовлення.

Як визначено ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В претензії від 19.07.2018р. позивач просить відповідача протягом десяти днів з дня отримання цієї претензії повернути перераховані згідно договору від 10.05.2017р. №01-10/05-17 грошові кошти в розмірі 284500 грн., вимога про поставку товару у даній претензії позивачем не заявлялась. Інших доказів, які б свідчили про заявлену покупцем продавцю вимогу (в порядку ч.2 ст.530 ЦК України) поставити товар, матеріали справи не містять, позивачем такі докази до справи не подані, а відповідачем заперечується факт встановлення покупцем строків для виконання продавцем зобов»язання з поставки товару за вказаним Договором купівлі-продажу, доведення продавцю номенклатури і строків передачі товару на підставі замовлень, оскільки передбачені Сторонами в Договорі замовлення від покупця не надходили, як і не надходили вимоги про поставку товару, погодженого Сторонами.

Доказів на спростування доводів відповідача позивач суду не надав.

Усні твердження позивача про те, що замовлення з визначеною номенклатурою товару та встановленими покупцем строками його передачі (п.2.1.1) доводились позивачем до відома відповідача по телефону не беруться судом до уваги, оскільки не спростовують доводів відповідача про те, що такі замовлення до продавця не поступали та що з вимогою в порядку ч.2 ст.530 ЦК України покупець до відповідача не звертався.

Крім того, суд враховує й те, що навіть, при наявності у матеріалах справи роздруківок телефонних розмов між сторонами (хоча таких документів позивач не подавав і на наявність таких документів у позовній заяві не посилався), такі документи не могли б визнаватись належними та допустимими доказами на підтвердження доводів позивача про виконання ним зобов»язань згідно п.2.1.1 Договору, оскільки не підтверджували б саме доведення покупцем відповідачеві номенклатури товару, який мав би бути переданий за Договором та строків передачі, а підтверджували б лише фіксування телефонних дзвінків між сторонами. Крім того, як випливає зі змісту п.6.3 Договору, замовлення Покупця мало бути подане Продавцю, що включає передачу замовлення по телефону.

Судом також з»ясовано, що рахунки на оплату товару не виставлялись, видаткові накладні не виписувались, оскільки товар не відвантажувався (п.п.1.2; 5.1 Договору). Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування домовленості між продавцем і покупцем як станом на момент звернення з позовом до суду так і станом на час розгляду спору по суті стосовно самого товару (вид будівельних матеріалів, номенклатура, кількість, об»єми, одиниця виміру, ціна тощо), так і щодо строків передачі товару Покупцю.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України , якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Однак, у даному випадку, строк передачі товару ( як і відомості про товар) у Договорі не визначено, доказів того, що позивач вимагав поставку товару за Договором ( ч.2 ст.530 ЦК України) матеріали справи не містять. Неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто, у встановлені строки, не доведено, відтак, умови для застосування положень ч.2 ст.693 ЦК України відсутні.

Доказів розірвання Договору матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилаються.

Строк дії Договору встановлено до 31 грудня 2019 року, сторони погодили (п.9.1) що Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань. Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов безпідставний, не обгрунтований, заявлена позивачем вимога є передчасною.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Таким чином, господарський суд з'ясувавши характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), встановивши відсутність порушеного права чи інтересу позивача з боку відповідача, дійшов висновку про відмову в позові.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З приводу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог позивача, не підлягають відшкодуванню і понесені ним судові витрати у розмірі 9867,50 грн., що складаються з 5600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 4267,50 грн. судового збору.

З приводу понесених відповідачем судових витрат, суд зазначає.

Згідно з ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3,4 вказаної статті ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Через недотримання норм ч.4 ст.126 ГПК України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача долучено: копію договору про надання правової допомоги №3/08-18 від 22 серпня 2018 року; копію Договору про оплату послуг за надання правової допомоги від 23 серпня 2018 року, згідно п.2 якого замовник зобов'язується сплатити виконавцеві гонорар в розмірі 5 процентів від ціни позову за представництво в суді та надання правової допомоги по справі №914/1492/18; копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 23 серпня 2018 року на суму 14225 грн.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ч.3 cт. 126 ГПК України відповідачем чи його представником не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у зв»язку з чим не підтверджується, який перелік послуг (робіт) надав адвокат ОСОБА_3, якою є погоджена сторонами вартість таких робіт, та позбавляє можливості перевірити розмір витрат на оплату послуг адвоката на співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Щодо Акту надання послуг № 1 від 09.10.2018, то такий не містить детального опису виконаних адвокатом робіт із зазначенням часу витраченого на їх виконання та вартості за кожен вид наданих послуг.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовнй) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Беручи до уваги наведене, а також, що відповідачем не було подано разом з першою заявою по суті (а це відзив на позовну заяву) попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи, а представник відповідача в засіданні 19.09.2018 року повідомив, що відзиву на позовну заяву в порядку ст.165 ГПК України подавати не буде та відмовився надавати будь-які пояснення щодо позову, зазначивши що свої заперечення проти позову висловить у судових дебатах, то відповідно до ч.2 123 ГПК України суд вбачає за можливе відмовити відповідачу у відшкодуванні судових витрат в розмірі 14225,00 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 4, 73, 76-80, 86, 91, 123, 124, 126, 129, 194, 195, 201, 207, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2.Судові витрати: 4267,50 грн. судового збору та 5600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Ком".

3. Відмовити фізичній особі - підприємцю Корман Назару Петровичу у відшкодуванні за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Ком" 14225,00 грн. витрат, пов'язаних з розглядом справи , витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 16.10.2018р.

Суддя Кітаєва С.Б.