УХВАЛА

м. Київ

09.10.2018Справа № 910/12322/18
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши позовну заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8, м. Київ в інтересах держави в особі:

1. Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ

2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", м. Київ

до Організації ветеранів Святошинського району м. Києва, м. Київ

про зобов'язання повернути нежитлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 (прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач-1) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (позивач-2) про зобов'язання Організації ветеранів Святошинського району м. Києва (відповідач) повернути нежитлове приміщення, розташоване по вул. Підлісній, 3 у м. Києві, площею 37,3 кв. м. на другому поверсі шляхом його звільнення та передачі майна по акту приймання-передачі Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", у зв'язку з припиненням дії Договору № 559 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 10.05.2016р.

Прокурором при зверненні до суду з даним позовом не було дотримано вимог ст. ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, а саме не надано доказів направлення сторонам копії позовної заяви № 43-5614вих18, датованої 12.09.2018р. (поданої до суду) в порядку, визначеному ст. 172 ГПК України та належних доказів оплати судового збору (оригіналу платіжного доручення № 1362 від 04.09.2018р. на суму 1 762,00 грн. з відміткою про дату його виконання) за подання позовної заяви, у зв'язку з чим ухвалою суду від 19.09.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору строк (10 (десять) днів з дня вручення ухвали) та спосіб усунення недоліків позовної заяви - шляхом надання вказаних доказів.

У встановлений судом строк прокурором подано до суду листа № 43-6074вих-18 від 03.10.2018р. на виконання ухвали суду (в порядку усунення недоліків позовної заяви), в якій прокурор вказує (та надає відповідні докази) на направлення сторонам у справі копії позовної заяви № 43-5614 від 12.09.2018р., а також на те, що прокурором при пред'явленні позову було долучено до матеріалів позовної заяви оригінал платіжного доручення № 1362 від 04.09.2018р. на суму 1 762,00 грн. з відміткою банку про отримання грошових коштів.

Разом з тим, виходячи зі змісту поданого прокурором листа № 43-6074вих-18 від 03.10.2018р. на виконання ухвали суду (в порядку усунення недоліків позовної заяви), суд приходить до висновку про те, що прокурором не усунуто всіх недоліків позовної заяви, про які судом було зазначено в ухвалі суду від 19.09.2018р.

Як вказувалось вище, залишаючи позовну заяву без руху, суд серед іншого вказав, що подане прокурором платіжне доручення є неналежним доказом оплати судового збору, натомість прокурор при виправленні недоліків позовної заяви зазначає про те, що ним при звернення до суду з позовом подано належний доказ сплати судового збору.

В ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується в безготівковій або готівковій формі.

За змістом ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

У відповідності до п. 3.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, (далі - Інструкція) платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно додатку 7 зазначеної Інструкції для заповнення реквізиту № 51 зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Відповідно до п. 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу ІV Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що у якості оплати судового збору за подання заявленого ним позову, прокурором долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжного доручення № 1365 від 04.09.2018р.

Так, за висновками суду, наявність у платіжному документі відмітки «з оригіналом вірно» не може свідчити про те, що до суду подано саме оригінал відповідного платіжного доручення, а підпис та відтиск печатки прокурора є виконанням останнім інших вимог до заповнення інших реквізитів платіжного доручення, встановлених Інструкцією.

У зв'язку з наведеним, суд у своїй ухвалі вказував на те, що не може прийняти таке платіжне доручення без відповідного підпису уповноваженої посадової особи і відтиску печатки установи банку (казначейства) з відміткою про дату його виконання та вказував прокурору на необхідність усунення такого недоліку.

Натомість, фактично прокурор самоусунувся від виконання недоліків позовної заяви, обмежившись посиланням на те, що до матеріалів позовної заяви ним надано оригінал відповідного платіжного доручення про сплату судового збору.

Разом з тим, суд вважає у даному випадку звернути увагу прокурора на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст. ст. 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

За приписами чинного процесуального закону учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

У даному випадку, суд виходить з того, що прокурор у будь-якому разі був не позбавлений свого права усунути описані судом в ухвалі від 19.09.2018р. недоліки у встановлений строк та спосіб та в подальшому включити заперечення на вказаний судовий акт (у випадку незгоди з ним) до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду даного спору.

Відповідно до ч. 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У зв'язку з викладеним позовну заяву і додані до неї документи слід вважати неподаною та повернути заявникові.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 і додані до неї документи вважати неподаною та повернути (в тому числі й лист № 43-6074вих-18 від 03.10.2018р. з додатками) заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов