ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2018

Справа № 910/9192/18

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Альмагеста"

про

про стягнення 73 705,00 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айленд" (надалі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альмагеста" (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості по договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017 на суму 73 705, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув забезпечувальний платіж у розмірі 73 705, 00 грн., сплачений відповідно до п. 4.3. договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9192/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альмагеста" (за договором – Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айленд" (за договором – Орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна №10 (надалі – Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору), Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування наступні нежитлові приміщення загальною площею:

- складські приміщення загальною площею 650,7 кв. м., інвентарний номер 9, літера В;

- приміщення для офісу та складу-магазину загальною площею 262,66 кв.м., інвентарний номер 2, літера А;

- побутове приміщення для складських працівників загальною площею 37,8 кв. м., інвентарний номер 9, літера В, які розташовані в будівлі цілісного майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Вільнюська, буд. 33 (надалі: Об’єкт оренди).

Пунктами 1.2.-1.5. Договору визначено, що Орендар сплачує за користування Об’єктом оренди орендну плату та інші платежі, в терміни та на умовах, передбачених даним Договором. Об'єкт оренди передається в оренду Орендареві разом з усіма інженерними мережами комунікаціями та спорудами, які знаходяться в будівлі. Орендар використовує Об'єкт оренди у своїй господарській діяльності для розміщення офісу та складу. Сторони, Орендодавець та Орендар, підтверджують, що вони мають право, компетенцію нa повноваження на укладання, підписання та виконання даного Договору оренди, а також на надання прав та повноважень по ньому відповідно до умов, які викладені нижче.

Відповідно до п. 2.1. Договору, об’єкт оренди передається Орендарю на підставі Акту прийому-передачі Об'єкту оренди, що складається у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, після підписання даної а Договору оренди, в якому вказується перелік майна з відсутністю претензій до його стану і який підписується уповноваженими представниками Сторін.

При цьому, пунктом 2.4. Договору визначено, що повернення Об’єкту оренди із строкового платного користування від Орендаря до Орендодавця здійснюється аналогічно порядку його надання в оренду, передбаченого п .2.1 даного Договору Оренди.

Пунктом 3.1. Договору Сторони визначили, даний Договір оренди набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та підписання Акту прийому передачі Об'єкту оренди і діє до 31 липня 2020 (дві тисячі двадцятого) року.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Сторони домовились, що період за який нараховується орендна плата становить:

1) з 01.09.2017 р. по 14.10.2017 р.;

2) з 15.10.2017 р. по 31.10.2017 р., в подальшому орендна плата нараховується за один календарний місяць. Орендна плата за один календарний місяць складає:

-           складські приміщення 70 грн. 00 коп. на місяць за 1 кв. м. у тому числі ПДВ 11 грн. 67 коп. всього: 45 549 (сорок п'ять тисяч п’ятсот сорок дев'ять) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 7 591 грн. 50 коп.

-           приміщення для офісу та складу-магазину 100 грн. 00 коп. на місяць за 1 кв. м. у тому числі ПДВ 16 грн. 67 коп., а всього: 26 266 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят шість) гри. 00 коп., у тому числі ПДВ 4 377 грн. 67 коп.;

-           побутове приміщення для складських працівників 50 грн. 00 коп. на місяць за 1 кв. м.; тому числі ПДВ 8 грн. 33 коп., а всього: 1 890 (одна тисяча вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 315 грн. 00 коп.

Згідно п. 4.2. Договору, сума орендної плати за періоди вказані в п. 4.1 Договору сплачується відповідно за перший період до 14.10.2017 р., за другий період до 31.10.2017 р. згідно виставлених рахунків. В подальшому сума орендної плати сплачується Орендарем безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця до 5-го числа місяця за поточний місяць згідно виставлених рахунків.

Пунктом 4.3. Договору, встановлено, що протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту закінчення першого та другого періодів зазначених п. 4.1. Договору, Орендар зобов’язаний перерахувати на поточний рахунок Орендодавця забезпечувальний платіж у розмірі місячної орендної плати, визначеної п. 4.1. даного Договору, який зараховується в якості оплати за користування об’єктом оренди за останній місяць.

За своєю правовою природою між Сторонами укладено договір найму (оренди). Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. 638 та ст. ст. 759-763 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України (далі – ГК України), він вважається укладеним.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з акту прийому-передачі нерухомого майна до договору оренди нерухомого майна №10 від 01 вересня 2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування наступні нежитлові приміщення:

- складські приміщення загальною площею 650,7 кв. м., інвентарний номер 9, літера В;

- приміщення для офісу та складу-магазину загальною площею 262,66 кв.м., інвентарний номер 2, літера А;

- побутове приміщення для складських працівників загальною площею 37,8 кв. м., інвентарний номер 9, літера В, які розташовані в будівлі цілісного майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Вільнюська, буд. 33

Факт оплати позивачем забезпечувального платежу в розмірі орендної плати відповідно до умов п. 4.3. Договору на суму 73 705,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 188354 від 31 жовтня 2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, відповідачем було виконано взяті на себе зобов’язання з передачі приміщень в оренду, а позивач виконав взяті на себе зобов’язання з оплати забезпечувального платежу в розмірі 73 705,00 грн. відповідно до умов Договору.

Мотивуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 73 705,00 грн., позивач вказує на те, що на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/18684/16 від 02.10.2017, право власності відповідача на вищевказані нежитлові приміщення було припинено 02.11.2017 та власником майна було зареєстровано іншу юридичну особу – Закрите акціонерне товариство «Виробничо-торговельна фірма «Укрторгсервіс», яке не має жодного юридичного відношення до відповідача, при цьому позивач посилається на копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102386279 від 02.11.2017, копія якого міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, позивач вказує на те, що при укладенні Договору, перерахування гарантійного платежу буде гарантією виконання зобов’язань позивача, як Орендаря та з посиланням на приписи ст. 526 ЦК України та 193 ГК України просить суд стягнути з відповідача забезпечувальний платіж у сумі 73 705,00 грн., вказуючи на те, що відповідачеві було направлено відповідні претензії № 35 від 15 березня 2018 року та № 85 від 01 червня 2018 року, які відповідач отримав, проте забезпечувальний платіж не повернув позивачеві.

Так, за приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ст. ст. 560-562 ЦК України, визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше. Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Отже, як вбачається з наведених приписів, гарантія є неакцесорним засобом забезпечення зобов’язання, що видається гарантом – тобто іншою особою в забезпечення виконання боржником основного зобов’язання перед кредитором.

Разом з цим, за приписом ч. 2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Як вбачається з умов Договору, гарантійний платіж на суму 73 705, 00 грн. встановлено у розмірі орендного платежу за місяць оренди, як засіб забезпечення зобов’язань за Договором позивачем, як орендарем, при цьому вказаний платіж зараховується в рахунок користування об’єктом оренди за останній місяць оренди. А отже, слід дійти висновку, що вказаний платіж є засобом забезпечення зобов’язання за договором оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017, який встановлено Сторонами на власний розсуд, з урахуванням умов Договору та припису ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Як було зазначено вище, позивач вказує на те, що на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/18684/16 від 02.10.2017, право власності відповідача на вищевказані нежитлові приміщення було припинено 02.11.2017, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача гарантійний платіж в розмірі 73 705,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем претензій №35 від 15 березня 2018 року та № 85 від 01 червня 2018 року, що були направлені останнім на адресу відповідача, позивач просить сплатити суму перерахованого забезпечувального платежу в розмірі 73 705,00 грн., у зв’язку із тим, що на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/18684/16 від 02.10.2017 було припинено право власності відповідача на майно, яке передавалось в оренду згідно договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017, оскільки власником майна є Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торговельна фірма "Укрторгсервіс", яке не має жодного юридичного відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альмагеста", тому може нести права та обов’язки наймодавця тільки стосовно виключно своєї юридичної особи.

Таким чином, зі змісту вимог позивача випливає, що вимога про повернення гарантійного платежу в розмірі 73 705,00 грн. заявлена позивачем з тих підстав, що право відповідача на об’єкт оренди – нежитлові приміщення є припиненим на підставі фактів, що встановлені під час розгляду справи № 910/18684/16, а тому зобов’язання позивача за договором нерухомого майна № 10 від 01.09.2017 не підлягають виконанню.

Надаючи правову оцінку вказаним вимогам позивача, суд зазначає наступне.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов’язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Разом з тим, приписами ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Зі змісту приписів ч. 1 ст. 174 ГК України вбачається, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому, відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи закріплені в ч. 7 ст. 193 ГК України.

В силу ч. ч. 1,2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 651 та ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Окрім того, за приписами, закріпленими статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

З наведеного випливає, що зобов’язання Сторін за договором, який є укладеним, мають виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та належною підставою для виконання відповідного зобов’язання є, зокрема, укладений договір, при цьому договір може бути розірвано, на підставах, визначених законодавством або умовами договору, або визнано недійсним. Водночас встановлення факту припинення договору, або визнання Договору недійсним підлягають доведенню на загальних підставах.

Так, позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що договір оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017 є припиненим, розірваним, або визнано недійсним у встановленому законом порядку.

Обставини, що встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02 жовтня 2017 року у справі № 910/18684/16, вказують на те, що право власності відповідача на нежитлові приміщення, що передаються в оренду за договором оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017 було припинено 02.11.2017 та власником майна було зареєстровано іншу юридичну особу. При цьому вказаною постановою від 02 жовтня 2017 року у справі № 910/18684/16 не встановлено преюдиційних обставин у розумінні ст. 75 ГПК України, що вказують на припинення, розірвання, або визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017.

Окрім того, суд приймає до уваги приписи ст. 1212 ЦК України, якими визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При цьому, зазначені приписи ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивачем не доведено відсутності підстав для сплати позивачем відповідачеві забезпечувального платежу в розмірі 73 705,00 грн.

Таким чином, позивач сплатив відповідачеві забезпечувальний платіж в розмірі 73 705,00 грн., який було зараховано в якості оплати за користування об’єктом оренди за останній місяць відповідно до умов договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017, факту припинення або недійсності якого не доведено позивачем.

Так, відповідно приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду – порушені відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по договору оренди нерухомого майна № 10 від 01.09.2017 на суму 73 705, 00 грн. є безпідставними та у позові слід відмовити.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202,232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, 204, 525, 546, 638 Цивільного кодексу України, 173, 179, 180, 193 Господарського кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.10.2018 року.

Суддя                                                                                  Ю.О. Підченко