номер провадження справи 22/66/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 Справа № 908/1653/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-84 від 14.04.2017;

від відповідача не зявився;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/1653/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55) (70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1)

про стягнення 1731,68 грн

СУТЬ СПОРУ:

21.08.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 14/4-1017 від 06.08.2018) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55) про стягнення боргу у загальній сумі 1731,68 грн, у тому числі: пеня у сумі 1481,69 грн, три проценти річних у сумі 249,99 грн Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобовязання з оплати поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 704/14-ТЕ-13 від 10.12.2013.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2018 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1653/18 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.08.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1653/18, якій присвоєно номер провадження 22/66/18, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано у позивача докази здійснення відповідачем оплат за договором № 704/14-ТЕ-13 від 10.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконував вчасно зобовязань щодо оплати за договором купівлі-продажу природного газу № 704/14-ТЕ-13 від 10.12.2013, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 1731,68 грн, з яких 1481,69 грн пеня та 249,99 грн 3 % річних.

В обґрунтування вимог позивач посилається на ст. ст. 193, 216, 217, 231, 264-265 Господарського кодексу України та ст. ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України.

11.09.2018 від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечив проти стягнення 3 % річних та пені, оскільки позивачем порушено строк позовної давності, встановлений ст. 256, 257, 258 ЦК України.

20.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив про правильність та відповідність умовам договору нарахування 3 % річних та пені за порушення виконання зобовязань.

04.10.2018 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, що не прийнята судом до розгляду, та банківські виписки позивача - докази оплати відповідача.

Ухвалою суду від 11.10.2018 у звязку з недобросовісним здійсненням позивачем його процесуальних обовязків щодо подання доказів повторно витребувано у позивача докази здійснення усіх оплат відповідачем за договором № 704/14-ТЕ-13 від 10.12.2013 та призначено судове засідання на 22.10.2018.

17.10.2018 на виконання вимог ухвали суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій банківських виписок позивача за 25.02.2015 року та 05.02.2015 року.

В судове засідання 22.10.2018 зявився представник позивача. Представник відповідача не зявився, причин неявки не повідомив. До початку судового засідання від відповідача надійшли заперечення, що не скріплені електронним цифровим підписом, які суд на підставі ч. 8 ст. 42 ГПК України не прийняв до розгляду.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 22.10.2018 справу розглянуто по суті, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Державним підприємством Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (відповідно до статутних документів відповідача перейменований в Державне підприємство Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)) - (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 704/14-ТЕ-13.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 3.3 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Відповідно до п. 11 договору договір набуває чинності з дат підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В період дії договору на виконання його умов позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 231939,18 грн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі газу:

- акт від 31.01.2014 на суму 69078,40 грн;

- акт від 28.02.2014 на суму 57802,49 грн;

- акт від 31.03.2014 на суму 29367,98 грн;

- акт від 30.04.2014 на суму 6569,56 грн;

- акт від 30.11.2014 на суму 18852,48 грн;

- акт від 31.12.2014 на суму 51268,27 грн;

Як вказує позивач, вартість послуг з постачання природного газу відповідно до актів приймання-передачі природного газу відповідач оплатив у повному обсязі, що також підтверджується виписками по рахунку позивача, що містяться в матеріалах справи, та листом відповідача від 18.02.2015 № 7/8-15, відповідно до якого оплата відповідача від 05.02.2015 у сумі 51268,27 грн була зарахована позивачем згідно договору № 704/14-ТЕ-13 в сумі 42165,19 грн; однак оплати здійснював несвоєчасно, у звязку з чим на суму простроченої заборгованості позивачем окремо по кожному акту нарахована пеня у загальному розмірі 1481,69 грн та 3 % річних в сумі 249,99 грн.

Предметом позову по даній справі є стягнення з Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55) заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 704/14-ТЕ-13 від 10.12.2013, що утворилась внаслідок прострочення оплати основного зобовязання у загальному розмірі 1731,68 грн, з яких 1481,69 грн пеня та 249,99 грн 3 % річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору закріплено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього пені та 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано. Позивачем були нараховані 3 % річних у загальному розмірі 249,99 грн, пеня в розмірі 1481,69 грн, а саме за актом від 31.01.2014 нараховані за період з 15.02.2014 по 06.03.2014 3% річних в розмірі 111,91 грн та пеня в розмірі 4845,94 грн, за актом від 28.02.2014 за період з 15.03.2014 по 27.03.2014 нараховані 3% річних в розмірі 51,64 грн та пеня в розмірі 223,76 грн, за актом від 31.03.2014 за період з 15.04.2014 по 24.04.2014 нараховані 3% річних в розмірі 11,26 грн та пеня в розмірі 71,29 грн, за актом від 30.11.2014 за період з 16.12.2014 по18.12.2014 нараховані 3% річних в розмірі 2,40 грн та пеня в розмірі 22,44 грн, за актом від 31.12.2014 за період з 15.01.2015 по 04.02.2015 нараховані 3% річних в розмірі 72,78 грн та пеня в розмірі 679,26 грн.

Розрахунок 3 % річних та пені, зроблений позивачем, є вірним, у звязку з чим стягненню підлягають 3 % річних в сумі 249,99 грн та пеня в розмірі 1481,69 грн.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем пропущений строк позовної давності з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

В пункті 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Окрім цього, суд не приймає заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки вона була подана з порушенням стоку, встановленого ч. 3 ст. 252 ГПК України. Так, відповідно до вказаної норми, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Провадження у даній справі було відкрито 27.08.2018, заява про збільшення позовних вимог була направлена до суду 29.09.2018 відповідно до опису вкладення. В судовому засіданні представник позивача даний факт не заперечив, клопотання про поновлення строку для подання такої заяви не заявив.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55) (70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 1481 (одна тисяча чотириста вісімдесят один) 69 коп., 3 % річних у розмірі 249 (двісті сорок девять) грн 99 коп. та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн 00 коп. судового збору.

Повне рішення складено 24 жовтня 2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко