ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018м. ДніпроСправа № 903/519/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", м.Дніпро

про стягнення боргу за не поставку пального, інфляційних, річних в сумі 40 813,93 грн.

Суддя Красота О.І.

Без участі представників

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" і просить суд стягнути 33 300,00 грн. - повернення коштів за не поставку пального за паливними картками, 6 016,80 грн. - інфляційних витрат, 1 497,13 грн. - 3% річних та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором поставки пального (відпуск пального за паливними картками) №80D723-1560/16 від 10.11.2016р. в частині поставки пального за паливними картками.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзив на позов, а також докази повної оплати до суду не надав, поштове відправлення № 336 вручене 27.08.2018р. в зв'язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2016р. між Публічним акціонерним товариством "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі-замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (далі-постачальник, Відповідач) було укладено Договір поставки пального (відпуск пального за паливними картками) №80D723-1560/16 (а.с.13).

Відповідно до п.2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, Постачальник зобов'язується поставити замовнику в особі його представників (філій), перелік яких наведено в Додатку № 6 до Договору, пальне та паливні картки, на яких воно обліковується, а замовник, в особі його представників (філій) зобов'язується прийняти та оплатити вартість поставлених постачальником паливних карток та пального.

Згідно з п. 2.3 Договору, поставка пального здійснюється на умовах EXW (Інкотермс 2010) франко-термінали АЗС при пред'явленні представником замовника (філією замовника) паливної картки або карток на АЗС, що входять у систему безготівкових розрахунків, перелік яких визначено в Додатку № 5 до Договору.

Пунктом 5.6.1 Договору встановлено, що порядок розрахунків за паливо - передоплата у розмірі 100% за кожну партію пального, представник замовника сплачує на підставі рахунку постачальника протягом 2 банківських днів з дати його отримання.

Відповідачем було виставлено Позивачу рахунок-фактуру №0088/1003046 від 09.12.2016р. на суму 33 300,00 грн. (а.с.28).

Позивачем було оплачено вищезазначений рахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №6069 від 14.12.2016р. на суму 31 366,73 грн. та № 6068 від 14.12.2016р. на суму 1 933,27 грн. (а.с.29).

Постачальник зобов'язаний в термін не більше 3-х робочих днів з моменту надходження коштів за паливні картки на поточний рахунок, надати представнику замовника (філії замовника) паливні картки, за умови надання уповноваженою особою представником замовника довіреності та або розпорядження на отримання пального, що скріплена підписом та печаткою представника замовника за формою наведеною в Додатку № 8 до Договору та видаткову накладну на пальне (п. 4.1.1 Договору).

12.06.2017р. Позивачем було направлено на адресу Відповідача претензію №218-06-13-44/17-04, в якій Позивач вимагає у десятиденний строк поставити паливні картки (паливо) згідно замовлення або повернути грошові кошти (а.с.33).

Не поставка товару у строки визначені у Договорі та не повернення Відповідачем суми передплати і стало підставою для звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, у встановлений строк товар не передав, покупець має право вимагати передачу товару або повернення суми передплати.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.1.1 Договору, строк поставки товару є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів поставки товару або сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, у встановлений строк товар не передав, покупець має право вимагати передачу товару або повернення суми передплати.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 33 300,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Позивачем, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано Відповідачу 3% річних у розмірі 1 454,70 грн. за період з 01.01.2017р. по 01.07.2018р. та інфляційні втрати в розмірі 6 016,80 грн. за період з 01.01.2017р. по 01.07.2018р.

Слід зазначити, що застосування Позивачем частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з Відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є невірним, оскільки стягнення з суми попередньої оплати, перерахованої за договором не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625ЦК України.

Грошове зобов'язання, у Відповідача відсутнє, оскільки він за Договором поставки пального (відпуск пального за паливними картками) №80D723-1560/16 від 10.11.2016р. є Постачальником (продавцем) з визначеними зобов'язаннями передати товар Покупцеві Замовнику (Позивачу у справі). Грошові ж зобов'язання за даним договором закріплені виключно за Покупцем (Позивачем).

За такі дії Відповідач може нести відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 33 300,00 грн. - основного боргу. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 193, 216-218, 230, 232 Господарського Кодексу України, ст. ст.509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (49051, м. Дніпро, просп. Слобожанський, 40-А; ідентифікаційний код 39726851) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (43005, м. Луцьк, пр. Василя Мойсея, 2; ідентифікаційний код 21560766) - суму боргу у розмірі 33 300,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 437,61 грн., про що видати наказ.

В інший частині позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

16.10.2018р.

Повне рішення складено 16.10.2018