ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2018 Справа № 905/1371/18

Позивач: Публічне акціонерне товариство ПроКредит Банк, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства ШИК, м. Горлівка, Донецька область

предмет позову: стягнення 2 700 043,00 грн.

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Вороніна О.С.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 за дов.;

відповідача: не зявився.

Публічне акціонерне товариство ПроКредит Банк звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства ШИК про стягнення 2 700 043,00 грн., у тому числі:

· 398 792,63грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30/08/2013;

· 4,08грн. процентів;

· 54,87грн. процентів за неправомірне користування кредитом;

· 98 764,43грн. пені;

· 1 910 922,96грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014;

· 38 586,95грн. процентів;

· 167,20грн. процентів за неправомірне користування кредитом;

· 252 749,88грн. пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов рамкової угоди № FW401.540 від 25.02.2013, в рамках якої було укладено договори про надання траншу 401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 та №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014, щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків в строки, визначені договором.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.07.18р. позовну заяву ПАТ ПроКредит Банк залишено без руху, через не відповідність вимогам п.8 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України.

Для усунення виявленого недоліку встановлено строк у десять календарних днів, починаючи з наступного дня після отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

10.08.2018 на адресу господарського суду надійшла заява позивача, в якій виявлені судом недоліки були виправлені.

Ухвалою від 13.08.2018 відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначене на 10.09.2018 року об 11:00 год.

Позивач у підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги.

Ухвалою від 10.09.2018 підготовче провадження було закрите і справу призначено до судового розгляду по суті на 04.10.2018 року о 10:20год.

Відповідач, повідомлений оголошенням на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, не заперечив проти позовних вимог, не скористався своїм правом на участь у підготовчому і судовому засіданні, про причини неявки господарський суд не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин не надав, у звязку з чим господарським судом справа на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України розглянута за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

25.02.2013 між Приватним підприємством «ШИК» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) була укладена рамкова угода №FW401.540, відповідно до п.2.1 якої кредитор на підставі угоди зобовязується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобовязується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобовязань, а також належно виконувати усі інші зобовязання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Відповідно до п.2.2 договору на підставі угоди встановлюються наступні ліміти умов кредитування позичальника:

- Ліміт суми кредитування: еквівалент 8 000 000,00грн.;

- Ліміт строку кредитування: 120 місяців;

- Максимальний розмір процентів: 40% річних.

Згідно п.4.1 рамкової угоди за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту (п.4.2 договору).

У відповідності до п.7.1 угоди погашення грошових зобовязань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобовязань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат повязаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашенням заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.

Як зазначено в п.10.2 угоди при порушенні встановлених договорами строків погашення грошових зобовязань позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1% за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Неустойку не може бути збільшено, якщо погашено не менш ніж 80% усього боргу чи щомісячно погашається на менш ніж 30 % від суми заборгованості.

Згідно п.10.4 угоди нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості. Понесені збитки відшкодовуються винною стороною у повному розмірі понад неустойку.

Угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п.2.2 угоди. Закінчення строку дії угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови угоди, зобовязання сторін, що виникли на підставі угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобовязання щодо відповідальності, а також права та обовязки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобовязань та реалізації прав (п.11.2 угоди).

30.08.2013 між Приватним підприємством «ШИК» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) був укладений договір про надання траншу №401.43899/FW401.540, відповідно до п.1 якого кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у розмірі 1 855 000,00грн. на строк 36 місяців під 18,50% річних для придбання основних засобів.

Пунктом 4 договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Додатком №1 до договору сторонами узгоджено графік повернення кредиту та сплати процентів, відповідно до якого граничним строком повернення кредиту є 23.08.2016.

Договорами №1 від 17.11.2014, №2 від 04.11.2015, №3 від 23.03.2017 про внесення змін до договору траншу неодноразово вносились зміни до п.2 договору та змінювались проценти за користування кредитом.

В останній редакції договору №3 від 23.03.2017 п.2 договору був викладений наступній редакції:

«тип процентної ставки змінювана,

з 20.05.2015 по 20.05.2015 21,13% річних, виходячи з 360 календарних днів у році;

з 21.05.2015 по 21.12.2015 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 22.12.2015 по 22.12.2015 21,13% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 23.12.2015 по 31.03.2016 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 01.04.2016 по 24.04.2016 21,13% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

весь інший період користування кредитом 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році».

Також сторонами неодноразово змінювався графік повернення кредиту та сплати процентів, остання редакція якого встановлювала останній день повернення кредиту 27.11.2017.

Згідно наданих позивачем банківських виписок та розрахунків заборгованості, останнім на рахунок відповідач було перераховано 1 855 000,00грн., з яких підприємством сплачено 1 456 207,37грн., заборгованість складає 383 797,19грн.

21.02.2014 між Приватним підприємством «ШИК» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) був укладений договір про надання траншу №401.44334/FW401.540, відповідно до п.1 якого кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у розмірі 100 000,00 доларів США на строк 24 місяців під 11% річних для поповнення обігових коштів.

Пунктом 4 договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Додатком №1 до договору сторонами узгоджено графік повернення кредиту та сплати процентів, відповідно до якого граничним строком повернення кредиту є 15.02.2016.

Договорами №1 від 17.11.2014, №2 від 04.11.2015, №2 від 15.01.2015, №3 від 23.03.2017 про внесення змін до договору траншу неодноразово вносились зміни до п.2 договору та змінювались проценти за користування кредитом.

В останній редакції договору №3 від 23.03.2017 п.2 договору був викладений наступній редакції:

«тип процентної ставки змінювана,

з 20.05.2015 по 20.05.2015 11,0% річних, виходячи з 360 календарних днів у році;

з 21.05.2015 по 14.06.2015 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 15.06.2015 по 15.06.2015 11,00% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 16.06.2015 по 21.12.2015 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

з 22.12.2015 по 22.12.2015 - 11,00% річних виходячи з 360 календарних днів у році;

весь інший період користування кредитом 0,01%річних виходячи з 360 календарних днів у році».

Також сторонами неодноразово змінювався графік повернення кредиту та сплати процентів, остання редакція якого встановлювала останній день повернення кредиту 28.02.2018.

Згідно наданих позивачем банківських виписок та розрахунків заборгованості, останнім на рахунок відповідача було перераховано 100 000,00 доларів США., з яких підприємством сплачено 27 083,04 долари США, заборгованість складає 72 916,96 доларів США.

На час розгляду справи зазначена заборгованість не погашена, доказів зворотного суду надано не було.

За таких обставин і зважаючи на те, що:

· за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором;

· ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;

· згідно ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

· ст.1046 Цивільного кодексу України (параграф 1 глави 71 ЦК України) передбачено: «За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.»;

· позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України);

· позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

· відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу;

· згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору;

· ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін);

· відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом;

· у разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди;

· неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України);

· штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України);

· згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано;

· ч.2 ст.343 Господарського кодексу України обумовлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня;

· згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня;

· зауважень щодо розрахунку основної заборгованості (борг, відсотки за користування кредитом) та здійснених позивачем нарахувань (пені) відповідачем не заявлено,

господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів господарський суд констатує, що ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено наступне:

«На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р визначений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включене м. Горлівка, де здійснює свою господарську діяльність відповідач по справі.

У звязку з вищевикладеним, вимоги щодо стягнення пені за договором №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013:

- за період з 23 вересня 2013 по 13 квітня 2014 року включно у сумі 28 833,25грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню;

- з 14 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року (дата завершення АТО) необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги щодо стягнення пені за договором №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014:

- за період з 17 березня 2014 по 13 квітня 2014 року включно у сумі 19 056,88грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню;

- з 14 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року (дата завершення АТО) необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 530, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково у сумі 2 396 418,82грн.

Стягнути з Приватного підприємства ШИК (84601, Донецька область, м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, б.89, код ЄДРЮОФОПГФ 23181748) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, буд.107 «а», код ЄДРЮОФОПГФ 21677333) 2 309 715,59грн. заборгованість за кредитом, 38 591,03грн. заборгованість по процентам, 222,07грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 47 890,13грн. - пеня, 35 946,29грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 05.10.2018р.

Суддя В.І. Матюхін