ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3665/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Нікополь

до відповідача-1: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків

про стягнення шкоди у розмірі 7 381,48 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №199-4016 від 29.08.2018;

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (далі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі відповідач-1) та до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" ( далі відповідач-2), в якому просить:

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу у вагоні № 67876730 в розмірі недостачі 4435,60 грн.;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу у вагоні № 67876730 в розмір вартості недостачі 2945,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.09.2018.

05.09.2018 від позивача надійшло клопотання про заміну назви позивача у звязку з тим, що протоколом загальних зборів ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" № 1/2018 від 03.08.2018 прийнято рішення про зміну найменування та типу товариства, а саме Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" замінено на Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів".

07.09.2018 від позивача надійшо клопотання в порядку ст.ст. 169, 170 ГПК України про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника позивача. А також у клопотанні позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

10.09.2018 від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з наданням часу для підготовки відзиву на позов та перебуванням представника відповідача-2 в іншому судовому засіданні в Апеляційному суді Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2018:

- здійснено заміну назви позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів";

- відкладено розгляд справи по суті на 09.10.2018.

17.09.2018 від відповідача-2 надійшов відзив на позов.

04.10.2018 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог щодо відповідача-2, зі змісту якої позивачем при складанні тексту позовної заяви № 2018.08.09/20-4016 у прохальній частині, щодо позовних вимог до відповідача-2 був помилково зазначений № вагона 67876730 замість вагона № 67875534. Тому позивач просить суд:

- залучити дану заяву до матеріалів справи № 904/3665/18;

- визнати наявність описки у пункті 2 прохальної частини позовної заяви №2018.08.09/20-4016 щодо стягнення з відповідача-1 на користь позивача, шкоди, при перевезенні вантажу у вагоні № 67876730 в розмірі вартості недостачі 2945,88 грн.

- вважати пункт 2 прохальної частини позовної заяви №2018.08.09/20-4016 викладеним в наступній редакції: стягнути з відповідача-2 на користь позивача шкоду заподіяну при перевезенні вантажу у вагоні № 67875534 в розмірі вартості недостачі 2945,88 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав заяву про долучення до матеріалів справи доказів направлення позивачем відповіді на відзив сторонам по справі та суду.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав. Відповідач-1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 20.09.2018 поштового відправлення. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило.

Таким чином, судом вжито всіх заходів щодо повідомлення відповідача-1 про дату, час і місце розгляду справи. У зв'язку з цим та керуючись ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1.

Представник відповідача-2 також у судове засідання не зявився. Від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача-2, у звязку з направленням представника відповідача-2 у термінове відрядження до міста Києва.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, заслухавши доводи повноважного представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання умов договору перевезення, за залізничними накладними № 43822048, 43821990 на адресу позивача від вантажовідправника ПАТ "МК "Харківський коксовий завод" у вагонах №№ 67876730, № 67875534 надійшов вантаж (коксовий горішок).

Вагони видані позивачу згідно зі ст.ст. 52, 129 Статуту залізниць України зі складанням комерційних актів, де:

- за відправкою № 43822048 зафіксовані ознаки незбережного перевезення (наявність поглиблень з порушенням маркування вантажу);

- за відправкою № 43821990 зафіксована недостача у справному перевезенні (без ознак поглиблень, виїмок, просипання вантажу).

У звязку зі встановленням вагової недостачі вантажу були складені комерційні акти:

- АА № 466001/239 від 13.08.2017;

- АА № 466001/240 від 13.08.2017.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірних вагонах виникла:

- за відправкою № 43822048 з вини відповідача-1 Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця", який не забезпечив схоронність вантажу при перевезенні коксового горішку у вагоні № 67876730. Вартість відповідальної недостачі, згідно розрахунку склала 4435,60 грн.;

- за відправкою № 43821990 з вини відповідача-2 Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", який невірно зазначив кількість вантажу у вагоні № 67875534. Вартість відповідальної недостачі, згідно розрахунку склала 2945,88 грн.

Відповідач-1 не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Відповідач-2 у відзиві на позов не погоджується з позицією позивача, викладеною у позовній заяві стосовно провини відповідача-2, з огляду на наступне.

За змістом позовної заяви вбачається, що на думку позивача, недостача вантажу виникла: - за відправкою № 43822048 з вини відповідача-1, який не забезпечив схоронність вантажу при перевезенні у вагоні № 67876730; - за відправкою № 43821990 з вини відповідача-2, який невірно зазначив кількість вантажу у вагоні № 67875534.

01.02.2017 року укладено договір № ХКЗ/ТК 0102/17 між ПРАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Трейдконсалтинг". На виконання умов вказаного договору, у відповідності до Специфікації № 18 від 01 серпня 2017 року, ПРАТ "Харківський коксовий завод" прийняло на себе зобов'язання відвантажити у серпні місяці коксову продукцію (кокс кам'яновугільний КК-3 фр.+25мм) на адресу отримувача АТ "Нікопольський завод феросплавів".

У відповідності до вищезазначеної Специфікації № 18, 07.08.2017 року, відповідач-2 відвантажив партію вантажу, у тому числі вагон № 67875534 масою 39 760 кг, на адресу позивача. Власник вантажу - ТОВ "Ларсі Прайм".

Вагон № 67875534 було видано позивачу у відповідності до ст.ст. 52, 129 Статуту залізниць України (затверджено Постановою КМУ від 06.04.1998 № 457) із складанням комерційного акту № 466001/240 від 13 серпня 2017 року, за підписом начальника станції.

Відповідач-2 вважає, що висновки зазначеного комерційного акту свідчать на ознаки розкрадання вантажу у розмірі 1300 кг в дорозі дотримання.

В комерційному акті № 466001/240 зазначено: навантаження вище бортів 30 см шапкою, вантаж не маркований, вагон бездверний, люки закриті, течі та слідів течі вантажу не було. Тобто вантаж перевозився у справному вагоні, а, отже, відповідачем-2 було вжито всіх необхідних заходів для запобігання можливої нестачі внаслідок просипання вантажу.

Згідно ст. 6 Статуту накладна є основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача. За ст. 37 Статуту Залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

На виконання вищезазначених норм було складено залізничну накладну № 43821990 від 07.08.2017, яка має силу договору перевезення.

У накладній вантажовідправником зазначено про маркування вантажу вапном, що підтверджено також штампом станції Основа Південної залізниці, яка приймала вантаж до перевезення, тоді як на станцію призначення вагон прибув вже без маркування, що свідчить про можливе перегортання вагону на шляху, а тому відповідач-2 вважає, також доводить незбережність вантажу, яке було допущене перевізником, а саме відповідачем-1.

Відповідно до змісту п. 3.21 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року за № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", якщо на накладної є відмітка відправника про нанесення захисного маркування, а на станцію призначення вантаж прибув фактично без маркування або з частково порушеним маркуванням, ця обставина може свідчити про втрату частини вантажу під час перевезення, і залізниця повинна довести відсутність своєї вини у нестачі вантажу".

Що стосується доводів позивача про невірно зазначену відповідачем-2 у перевізних документах кількість вантажу, відповідач-2 заперечує, оскільки завантаження вагону здійснювалося ПРАТ "Харківський коксовий завод" за допомогою справних механічних ваг ВО-202, про що свідчить технічний паспорт з відміткою Південної залізниці.

Також, враховуючи, що в порушення п. 17 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю П-6, для складання акту спільного перевантажування вагонів представника ПРАТ "Харківський коксовий завод" викликано не було, то посилання позивача на те, що нестача вантажу виникла з вини відповідача-2 не може бути належним доказом.

Відповідно до п.6 Правил перевезення вантажів та ст. 32 Статуту Залізниць України всі зазначені вище факти свідчать про те, що ПРАТ "Харківський коксовий завод" було вжито усіх необхідних заходів для запобігання втрати вантажу. Таким чином незрозуміло, виходячи з яких доказів, позивач дійшов висновку про наявність провини відповідача-2 за відправкою № 43821990.

Пунктом 2 ст. 308 Господарського кодексу України регламентовано, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу під час його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі, згідно з Правилами, іншому підприємству (ст. 110 Статуту залізниць України).

Згідно ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (п.2 ст. 924 Цивільного кодексу України).

Отже, в вищезазначених нормах закладена прихована презумпція винуватості перевізника перед вантажоотримувачем. Тобто, перевізник винен в нестачі вантажу, якщо не доведе зворотне.

Також відповідач-2 звертає увагу суду, що ПРАТ "Харківський коксовий завод" не має договірних відносин, а, відповідно, і зобов'язань перед ПАТ "Нікопольський завод феросплавів", оскільки між сторонами договір поставки коксової продукції не укладався (про що свідчить, окрім іншого, надана позивачем копія рахунку-фактури № 313 від 11.08.2017) і в даному судовому процесі відповідач-2 виступає лише вантажовідправником.

За таких обставин, відповідач-2 вважає що позов, в частині вимог до ПРАТ "Харківський коксовий завод" задоволенню не підлягає.

Крім всього вищезазначеного, відповідача-2 звертає увагу суду на невідповідність даних, зазначених позивачем у позовній заяві, а саме:

- по-перше, позивачем невірно зазначено дату надходження вантажу до станції приймання (замість 11 серпня 2017 року - 11 серпня 2018 року);

- по-друге, позивач невірно зазначив найменування вантажу, адже в перевізних

документах та у Специфікації найменування вантажу зазначено як кокс кам'яновугільний КК-3 фр. + 25мм, а не коксовий горішок, як зазначено позивачем.

- по-третє, в прохальній частині позову позивача зазначає номер одного й того ж самого вагону № 67876730 та просить суд стягнути обидві суми шкоди, спричиненої внаслідок нестачі вантажу, саме з відповідача-1, чим спричиняє незрозумілість своїх позовних вимог до кожного із співвідповідачів.

Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач-2 просить суд визнати ПРАТ "Харківський коксовий завод" неналежним відповідачем по даній справі та стягнути суму шкоди в розмірі 7 381,48 грн. та суму судового збору в розмірі 1762,00 грн. з Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в судовому засіданні проти відзиву на позов заперечував з наступних підстав.

У своїх запереченнях на позов відповідача-2 посилається на те, що у накладній № 43221990 вантажовідправником зазначено про маркування вантажу вапном, тоді як на станцію призначення вагон прибув вже без маркування, що свідчить про можливе перегортання вагону на шляху, а отже також доводить незбереженість вантажу, яке було допущене перевізником, а саме відповідачем-2.

При цьому, відповідач-2 не посилається на той факт та не дає з цього приводу пояснень, що вантажовідправником у накладній № 43821990 було також зазначено про навантаження вагона навалом, а при складанні комерційного акту № 466001/240 від 13.08.2017 була виявлена нестача при наявності навантаження вагона вище бортів 30 см. шапкою. Тобто, при недостачі у кількості 1 300 кг (видима недостача) наявність "шапки" у відкритому піввагонні може також бути підставою вважати, що маркування було нанесено не досить ретельно і могло через погодні умови просто змитись. З урахуванням викладено позивач просив суд прийняти судове рішення щодо позовних вимог позивача за наявними матеріалами справи та чинного законодавства України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, повязані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України "Про транспорт", Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства України.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), визначає обов'язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з п. 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (п. 23 Статуту залізниць України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності/ несуть установлену законодавством відповідальність.

Вагон № 67876730 виданий позивачу зі складанням комерційного акту серії АА №466001/239 від 13.08.2017 (а.с. 15).

З комерційного акту серії АА № №466001/239 від 13.08.2017, виданого в доповнення до акту загальної форми № 35625 станції ОСОБА_3, вбачається, що при комісійному зважуванні на 100 т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача, перевірених органами Держстандарту 28/07-17 р, виявлено менше проти документа на 1550 кг коксового горішка, не поіменованого у алфавіті, який міг вміститися у вагоні. По документу - вантаж у вологому стані, вантаж маркований вапном. У дійсності, навантаження згідно акту загальної форми № 35625 станції ОСОБА_3, шапкою вище бортів 30 см, вантаж не маркований, над 7-м люком поглиблення довжиною 120 см., шириною 280 см., глибиною 40 см. Вагон бездверний, люка були закритті, течі та слідів течі вантажу не було.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (п. 115 Статуту).

Відповідно до рахунку-фактури № 313 від 11.08.2017 (а.с. 20) кількість вантажу складає 79,740 тонн, ціна вантажу - 483 887,05 грн.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Позивач розрахував вартість шкоди, спричиненою внаслідок недостачі, проведеної з урахуванням норм відповідно до Правил перевезення вантажу, що складає 4435,60 грн.

Оскільки спірний вагон був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, згідно вимог п. 110 Статуту залізниць України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу покладається на залізницю, тобто відповідача-1.

За вищевикладеного вбачається, що шкода, заподіяна при перевезенні вантажу в розмірі вартості недостачі складає 4435,60 грн., підлягає стягненню з перевізника -відповідача-1.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України, п. 3.9 Роз'яснень Вищого господарського суду № 04-5/225 від 29.09.2008р., залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні).

Придатність вагону для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Згідно зі ст. 917 Цивільного кодексу України, відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

По спірній відправці відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні повинен був визначити відповідач-2, однак у технічному відношенні саме відповідач-1 повинен був надати придатний для перевезення вантажу рухомий склад.

Перед завантаженням відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагон відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню вантажу під час перевезення, такі заходи розробляються відправником окремо для кожного виду вантажу (п.6 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу).

Вагон № 67875534 виданий позивачу зі складанням комерційного акту серії АА №466001/240 від 13.08.2017 (а.с. 17).

З комерційного акту серії АА № №466001/240 від 13.08.2017, виданого в доповнення до акту загальної форми № 35626 станції ОСОБА_3, вбачається, що при комісійному зважуванні на 100 т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача, перевірених органами Держстандарту 28/07-17 р, виявлено менше проти документа на 1300 кг коксового горішка, не поіменованого у алфавіті, який міг вміститися у вагоні. По документу - вантаж у вологому стані, вантаж маркований вапном. У дійсності, навантаження згідно акту загальної форми № 35626 станції ОСОБА_3, вище бортів 30 см, вантаж не маркований. Вагон бездверний, люка були закритті, течі та слідів течі вантажу не було.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідачів в рівних частинах у сумі 881,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240-241, 252, п. 17.5 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, Набережна Червоношкільна, буд. 24, ) про стягнення шкоди у загальному розмірі 7 381,48 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу у розмірі вартості недостачі 4 435,60 грн. (чотири тисячі чотириста тридцять п'ять грн. 60 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, Набережна Червоношкільна, буд. 24, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу у розмірі вартості недостачі 2 945,88 грн. (дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять грн. 88 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ).

Боржник: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ).

Боржник: Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, Набережна Червоношкільна, буд. 24, ).

Повне рішення складено 16.10.2018

Суддя ОСОБА_4