ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 Справа № 917/757/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601

до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", вул. ОСОБА_1Богаєвського, 10/30, м. Кременчук , 39617

про стягнення 461389,26 грн.

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач/ ПАТ "Полтаваобленерго") звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" (далі - відповідач/ ДУ "Кременчуцька виховна колонія") 461389,26 грн., в тому числі 441988,58 грн. вартості спожитої теплової енергії, 16112,74 грн. пені, 851,58 грн. інфляційних нарахувань та 2436,36 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.08.2018. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.09.2018.

20.09.2018. у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, підготовче засідання у справі було відкладено на 04.10.2018.

Ухвалою від 04.10.2018. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.10.2018.

Відповідач у відзиві проти позову не заперечує, але просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

В судове засідання 11.10.2018. сторони не з'явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується відповідною розпискою їхніх повноважних представників.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2010 року між ПАТ "Полтаваобленерго", в особі Кременчуцької філії (теплопостачальна організація) та Кременчуцькою виховною колонією (споживач) було укладено Договір № 233 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

У вказаному договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього. Тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України "Про теплопостачання" та діючого законодавства України (п. 1.1 та п. 1.2 Договору);

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби згідно з Додатком № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика об'єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з Додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження теплоспоживання" (п. 2.1.2 Договору);

- споживач зобов'язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" (п. 2.2.2 Договору);

- порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого Договору (п. 6.6 Договору).

Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію визначено в Додатку № 4 до Договору. При цьому, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим в установленому законом порядку.

Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання) (п. 1 Додатку № 4).

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "Актом про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого "Акта про обсяги спожитої споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації (п. 5 Додатку № 4).

За несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 6 Додатку № 4).

15.02.2017. у зв'язку зі зміною назви споживача на Державна установа "Кременчуцька виховна колонія" (далі-споживач, відповідач) сторони уклали Додаткову угоду № 5 до Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді за № 233 від 01.06.2010 року.

Крім того, судом встановлено, що разом з договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладався Договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Укладені між сторонами договори про здійснення закупівель за державні кошти містять орієнтовні величини обсягів закупівлі теплової енергії на рік та її вартість, а конкретні умови постачання теплової енергії, її облік, розрахунковий період, порядок оплати та конкретна відповідальність сторін унормовані Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233.

Вказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 19.10.2017. по справі № 917/1443/17, у якому брали участь ті самі сторони. Вказане рішення набрало чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 19.10.2017. по справі № 917/1443/17 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем в період з березня 2017 року по квітень 2018 року були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки, в результаті чого за період з березня по квітень 2018 року утворилася заборгованість за спожиту відповідачем теплову енергію у розмірі 441988,58 грн.

На підтвердження обсягів та вартості поставленої теплової енергії позивачем надано копії відомостей про фактичні показники засобів обліку теплової енергії, актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії та рахунків за період з березня 2017 року по квітень 2018 року.

Також на підтвердження вручення позивачем відповідачу рахунків та актів про обсяги за спірний період позивачем надано суду копії відповідних реєстрів про отримання.

У зв'язку з несвоєчасністю оплати відповідачем теплової енергії позивач нарахував йому:

- 16112,74 грн. пені за червень - вересень 2017 року і лютий - квітень 2018 року за загальний період з 01.07.2017. по 25.05.2018;

- 851,58 грн. інфляційних нарахувань за березень - серпень 2017 року за загальний період з липня по вересень 2017 року;

- 2436,36 грн. 3% річних за березень - вересень 2017 року та лютий - квітень 2018 року за загальний період з 01.07.2017. по 25.05.2018.

Вказані суми основного боргу, пені, річних та інфляційних втрат позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві зазначив, що з розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних втрат, пені та 3% річних він згоден. Проте, нараховані позивачем штрафні санкції, а саме: пеня, річні та інфляційні нарахування, - є надмірно великими для бюджетної установи. В зв'язку з цим відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90 %.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем сплата відповідачем за отриману теплову енергію в інші, ніж визначені договором, терміни.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується наявність заборгованості відповідача за теплову енергію поставлену у березні та квітні 2018 року на суму 441988,58 грн.

В зв'язку з цим позов в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 441988,58 грн. є обгрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, річних та інфляційних втрат, то відповідач у відзиві з розрахунком інфляційних втрат, пені та 3% річних погодився.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнання відповідачем правильності здійснених позивачем розрахунків пені, річних та інфляційних втрат, чи добровільності їх визнання, правильність вказаних розрахунків не підлягає доказуванню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є бюджетною неприбутковою організацією та утримується за рахунок коштів Державного бюджету, а також те, що причиною несвоєчасної оплати зобов'язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення з Державного бюджету, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

Щодо зменшення сум річних та інфляційних втрат суд зазначає, що відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, зменшення сум річних та інфляційних за ініціативою суду на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України є неможливим, оскільки річні та інфляційні втрати не є штрафними санкціями.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягають 851,58 грн. інфляційних нарахувань, 2436,36 грн. 3% річних та 8056,37 грн. пені (16112,74 грн. - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" (вул. ОСОБА_1Богаєвського, 10/30, м. Кременчук, 39617; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) 441988 грн. 58 коп. основного боргу, 8056 грн. 37 коп. пені, 2436 грн. 36 коп. 3% річних, 851 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 6920 грн. 84 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.10.2018.

Суддя О.С. Семчук