ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/17375/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - об'єднання підприємств "Український музичний альянс",

представник позивача - Калениченко П.А., керівник,

відповідач - іноземне підприємство "Логін",

представник відповідача - Оліфір К.М., адвокат (дов. від 16.10.2018),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Всеукраїнська громадська організація "Всеукраїнське агентство авторських прав",

представник третьої особи - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу іноземного підприємства "Логін"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 (головуючий суддя - Мандриченко О.В.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 (головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.)

у справі № 910/17375/16

за позовом об'єднання підприємств "Український музичний альянс" (далі - ОП "Український музичний альянс")

до іноземного підприємства "Логін" (далі - Підприємство),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Всеукраїнська громадська організація "Всеукраїнське агентство авторських прав" (далі - ВГО "Всеукраїнське агентство авторських прав"),

про стягнення 2 876 043,96 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ОП "Український музичний альянс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Підприємства (з урахуванням подальшого збільшення розміру позовних вимог) 3 376 043,96 грн. відрахувань (відсотків).

Позовні вимоги з посиланням на приписи статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792) мотивовано здійсненням Підприємством у період з 26.12.2014 по 25.08.2016 імпорту в Україну обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах та (або) відеограмах, за які Підприємство має сплатити відрахування ОП "Український музичний альянс".

Справа розглядалася судами неодноразово.

У новому розгляді справи № 910/17375/16 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, а саме просив суд стягнути з Підприємства на користь ОП "Український музичний альянс" 2 876 043,96 грн. відрахувань (відсотків).

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2018 зі справи № 910/17375/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 2 876 043,96 грн. відрахувань (відсотків), 43 140,66 грн. витрат зі сплати судового збору.

У касаційній скарзі Підприємство, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з доводами Підприємства, викладеними у касаційній скарзі:

- судами попередніх інстанцій у розгляді справи допущено неналежне дослідження доказів, а саме інформації про технічні характеристики обладнання/носіїв, що були заявлені позивачем як об'єкти для сплати відрахувань (відсотків) та надано таким доказам неправильну оцінку;

- суди не встановили, який саме період та/або які об'єкти відрахувань за договором з третьою особою вважаються виконаними перед позивачем за законом;

- на думку Підприємства те, що суди зарахували виконані відповідачем зобов'язання перед третьою особою за договором в якості виконання зобов'язання перед позивачем за законом опосередковано вказує на те, що відносини між відповідачем та третьою особою, які виникли на підставі закону і ними були врегульовані, договором не змінені, а уточнені.

У відзиві на касаційну скаргу ОП "Український музичний альянс" просило відмовити Підприємству у задоволенні касаційної скарги, а судові акти попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись, зокрема, на їх законність та обґрунтованість.

У судовому засіданні 20.09.2018 оголошувалася перерва до 18.10.2018.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- ОП "Український музичний альянс" є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим позивачеві Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України;

- ВГО "Всеукраїнське агентство авторських прав" є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом Державної служби інтелектуальної власності України від 29.12.2014 № 3/у;

- Підприємство в період з 26.12.2014 по 25.08.2016 імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, а саме: запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках; флеш-карти; карти пам'яті; мобільні телефони; радіотелефони; планшети; інше приладдя, з яких мало сплатити згадані відрахування;

- Підприємство під час ввезення на митну територію України названого обладнання та матеріальних носіїв необхідні відрахування не сплатило;

- розмір заборгованості Підприємства зі сплати згаданих відрахувань (з урахуванням вартості імпортованого товару) за період з 26.12.2014 по 25.08.2016 становить 3 376 043,96 грн., що підтверджується інформацією Державної фіскальної служби України;

- 11.11.2016 Підприємством та ВГО "Всеукраїнське агентство авторських прав" укладено Договір № 1 про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, за умовами якого імпортер (відповідач у справі) зобов'язався виплатити уповноваженій організації (третій особі у справі) відрахування (відсотки) у розмірі та в порядку, передбаченому чинним законодавством України та Договором, а уповноважена організація зобов'язалася в порядку, передбаченому чинним законодавством України, прийняти кошти (відрахування) від імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорів, укладених уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм) (пункт 2.1 Договору);

- розмір відрахувань за Договором визначається у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (пункт 3.2 Договору);

- пунктами 3.5 та 3.6 Договору його сторони погодили сплату Підприємством відрахувань на користь третьої особи як уповноваженої організації за попередні періоди, які (відрахування) не були сплачені Підприємством на дату укладення цього договору, а саме, за періоди: з 07.03.2014 по 29.12.2014 та з 30.12.2014 по дату укладення Договору включно;

- у додатку № 4 до Договору його сторони погодили графік сплати Підприємством відрахувань за період з 30.12.2014 по 10.11.2016 у загальному розмірі 3 544 846,16 грн.;

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 (пункт 5.1 Договору);

- Підприємство сплатило на користь третьої особи 500 000,00 грн. відрахувань;

- Підприємством не надано доказів повної сплати відрахувань за спірний період одній з уповноважених організацій.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з Підприємства на користь ОП "Український музичний альянс" зазначених відрахувань.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 3792 допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Згідно із статтею 1 Закону № 3792 відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону № 3792 виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Частиною п'ятою статті 42 Закону № 3792 встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Згідно з частиною сьомою статті 42 Закону № 3792 зібрані кошти, що зазначені у частинах другій і четвертій цієї статті, розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм). Якщо угодами між організаціями колективного управління не передбачено інше, то ці кошти розподіляються у таких пропорціях: авторам - 50 відсотків, виконавцям - 25 відсотків і виробникам фонограм (відеограм) - 25 відсотків.

Розміри відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, визначено в додатку до Постанови № 922.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (далі - Порядок), затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 № 780/123/561 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.12.2003 за № 1153/8474.

Відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов'язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов'язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є Товариство;

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань. Законодавством України передбачена можливість існування необмеженого кола таких організацій. В даному випадку такими уповноваженими організаціями колективного управління є позивач та третя особа, тобто має місце зобов'язання з множинністю осіб на стороні кредитора.

Частина перша статті 196 ГК України передбачає, що кожний з управнених суб'єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до частки цього суб'єкта, визначеної зобов'язанням.

Змістом зобов'язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов'язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із статті 42 Закону № 3792:

- обов'язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов'язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Позивач і третя особа в рівній мірі наділені повноваженнями щодо здійснення збирання і розподілу відрахувань, тому мають однакове право вимоги.

Поряд із зобов'язанням, що виникло безпосередньо із статті 42 Закону № 3792, умови, порядок і строки виконання якого чітко врегульовані законодавством і юридична сила якого поширюється на позивача, відповідача та третю особу, існує й зобов'язання, що виникло 11.11.2016 з Договору, юридична сила якого поширюється на відповідача і третю особу.

Отже, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, два вказані зобов'язання стосуються одного предмета (відрахувань), але є різними за підставами виникнення, часом виникнення, юридичною силою та умовами виконання.

Зобов'язання, суб'єктом якого є позивач, виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру.

Тобто зобов'язання полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань і не в погодженні порядку їх сплати, а в безпосередньому здійсненні таких відрахувань на умовах і в строки, що встановлені законодавством, про що обґрунтовано зазначено у судових рішеннях попередніх інстанцій.

Відповідно до приписів статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що факт укладення договору з одним із кредиторів не є підставою вважати виконаним грошове зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів; таке зобов'язання можна вважати виконаним тільки у разі перерахування всієї суми заборгованості на користь одного з кредиторів.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що сума відрахувань (відсотків), яку Підприємство мало сплатити уповноваженій організації за спірний період (з 26.12.2014 по 25.08.2016) складає 3 376 043,96 грн.; з'ясувавши, що Підприємством сплачено на користь ВГО "Всеукраїнське агентство авторських прав" як уповноваженої організації 500 000,00 грн. відрахувань; беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження сплати відрахувань (відсотків) на користь однієї з уповноважених організацій у повному обсязі, - дійшли неспростовного висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнили позов, стягнувши з Підприємства на користь ОП "Український музичний альянс" заявлену до стягнення суму відрахувань у розмірі 2 876 043,96 грн. (3 376 043,96 грн. - 500 000,00 грн. = 2 876 043,96 грн.).

Доводи, які викладені у касаційній скарзі Підприємства, спростовуються вище викладеним.

Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи повноваження суду касаційної інстанції доводи Підприємства, які пов'язані з дослідженням додаткових доказів, на які Підприємство не посилалося у розгляді справи судами попередніх інстанцій (інформації про технічні характеристики обладнання/носіїв, що були заявлені позивачем як об'єкти для сплати відрахувань (відсотків)), Касаційним господарським судом відхиляються.

Більше того, зазначаючи про те, що у переліку обладнання/носіїв, що були заявлені позивачем як об'єкти для сплати відрахувань (відсотків) міститься обладнання, що не є об'єктом для сплати таких відрахувань, Підприємство залишає поза увагою ним же укладений Договір з третьою особою, який стосується сплати відрахувань (відсотків) стосовного такого обладнання.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Підприємства без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові акти попередніх інстанцій, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу іноземного підприємства "Логін" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 у справі № 910/17375/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Суховий