ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

11.10.2018 Справа № 920/1188/13
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 2175/01-08-18 від 25.07.2018 на дії та рішення державного виконавця у справі № 920/1188/13 та матеріали зазначеної справи, порушеної за позовом: Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вул. Григоровича-Барського, буд. 2, м. Київ, 03134, ідентифікаційний код 36265925), до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (вул. Курська, буд. 147, м. Суми, 40031, ідентифікаційний код 23638107), про стягнення 37870867,55 грн. та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

Від позивача(заявника): Костюк В.А., довіреність №33-У від 18.06.2018 (в режимі відеоконференції);

Від відповідача: не з'явився;

Від ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 до господарського суду Сумської області від Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшла скарга № 2175/01-08-18 від 25.07.2018 на дії та рішення державного виконавця, в якій заявник просить суд: визнати причину пропущення строку для подання даної скарги поважною та поновити строк для подання даної скарги; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колоса Романа Володимировича при винесенні постанови від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП № 46779161); визнати незаконною та скасувати в повному обсязі постанову від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП № 46779161).

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Сумської області від 02.10.2018 справа № 920/1188/13 призначена на повторний автоматичний розподіл.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.10.2018 справу № 920/1188/13 разом зі скаргою розподілено судді Спиридоновій Н.О.

Відповідно до ст.ст. 339-342 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Скаржник зазначає, що постанова від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП № 46779161) надійшла на адресу ДП «Укравтогаз» 17.07.2018 (вхідний № 1974-18), тому він лише 31.07.2018 подав скаргу на дії державного виконавця та проситиь визнати причини пропуску строку для подання даної скарги поважною та поновити строк для подання скарги.

Суд вважає, що строк пропущений ДП «Укравтогаз» з поважних причин, а тому поновлює строк для подання скарги.

Представник відповідача та ДВС в судове засідання не з'явились, письмових пояснень по суті вимог заявника не подали, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою канцелярії на звороті ухвали про призначення розгляду скарги.

Згідно ч.2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

20.10.2014 господарський суд Сумської області ухвалив рішення у справі № 920/1188/13, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 у справі № 920/1188/13 рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2014 скасовано та прийнято нове рішення, яким визначено: стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (, м. Суми, вул. Курська, 147) на користь дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (, м.Київ, вул. Григоровича-Барського, 2) 27309271,02 грн. пені, 10 561 596,53 грн. штрафу, 69 967 грн. судового збору за подання позовної заяви та 37149 грн. судового збору за подання апеляційної скарги: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» (, м. Суми, вул. Курська, 147) виконати умови Договору на закупівлю товарів №18/11-У від 23 лютого 2011 року - передати у власність Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» обладнання (насоси та компресори повітряні (компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій - АГНКС) на базі компресора виробництва Дженерал Електрик) на об'єктах за якісними характеристиками та комплектністю зазначеними в Специфікаціях

Постановою Вищого господарського суду від 09.06.2015 у справі № 920/1188/13 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 залишено без змін.

02.02.2015 на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 господарським судом Сумської області були видані відповідні накази.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Позивач звернувся зі скаргою № 2175/01-08-18 від 25.07.2018 на дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно закінчене виконавче провадження чим порушено права позивача, а саме: не витребувано пояснень від посадових осіб боржника за фактом невиконання рішення суду, не звертався до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду, а також не надіслано до органів внутрішніх справ повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у зв'язку з невиконанням останнім рішення суду.

Враховуючи те, що в добровільному порядку відповідачем рішення суду не виконано, 07.06.2018 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колос Р.В. виніс постанову про накладення штрафу ВП № 46779161 в розмірі 5100 грн.

21.06.2018 державним виконавцем у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду, на підставі ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

21.06.2018 державним виконавцем, на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з неможливістю виконати судове рішення без участі боржника, копії якої направлено сторонам до відома та до суду разом з виконавчим документом з відміткою про завершення.

Частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зі змісту ч.1 ст. 13 Закону вбачається, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Пунктом II розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., передбачено, що у разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Пунктом 18 частини 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, право державного виконавця вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

В той же час, судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів письмового звернення до відповідача для надання пояснень за фактом невиконання рішення суду.

Крім того, пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В матеріалах справи відсутні письмові докази такого звернення державного виконавця до суду на виконання п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», що також не заперечувалось ним в судовому засіданні.

Частиною третьою ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до положень наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що боржник не виконує в добровільному порядку судове рішення, державним виконавцем на нього неодноразово накладався штраф, проте в матеріалах виконавчого провадження відсутні обґрунтування підстав, за яких виконання рішення у даній справі без участі відповідача (боржника) неможливо.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з вимогами частини 1 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії» (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі «Глоба проти України» Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A.» проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» («…»), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов'язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Суд приходить до висновку про передчасність винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з чим визнає протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колоса Романа Володимировича при винесенні постанови від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП №46779161), а також визнає незаконною та скасовує в повному обсязі постанову від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження(ВП №46779161).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл витрат, пов'язаних з розглядом скарги в порядку ст. 344 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється, оскільки нормами Закону України «Про судовий збір» не встановлено розміру ставки судового збору за звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу № 2175/01-08-18 від 25.07.2018 Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області по справі № 920/1188/13 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колоса Романа Володимировича при винесенні постанови від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження (ВП №46779161).

3. Визнати незаконною та скасувати в повному обсязі постанову від 21.06.2018 про закінчення виконавчого провадження(ВП №46779161).

4. Ухвалу надіслати сторонам по справі, ДВС.

Відповідно до ст. 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, встановленому статтями 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 16.10.2018.

Суддя Н.О. Спиридонова