РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018Справа № 910/9650/18
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово»

про стягнення 83956,16 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Місто» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» про стягнення 85718,16 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам генерального договору № 1512805 про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) від 21.12.2015 не виконав зобов'язання щодо перерахування позивачу частини перестрахувальної премії за наслідками розірвання договорів перестрахування № 490-18042017 від 18.04.2017, № 493-10052017 від 10.05.2017, № 494-13052017 від 13.05.2017, № 500-27062017 від 27.06.2017, № 505-21072017 від 21.07.2017, № 507-11082017 від 11.08.2017, № 515-24112017 від 24.11.2017, № 517-13122017 від 13.12.2017, № 518-14122017 від 14.12.2017, № 521-20122017 від 20.12.2017, № 524-27122017 від 27.12.2017. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 81535,31 грн., 3% річних у розмірі 864,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1556,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 суд ухвалив: позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

08.08.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/9650/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Місто» (позивач) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Здорово» (відповідач) укладено генеральний договір про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) №1512805 (Генеральний договір).

Предметом Генерального договору є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, взаємно переданих (прийнятих) сторонами на факультативній (необов'язковій) основі по договорам факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права й обов'язки сторін, що беруть участь у перестрахуванні (ретроцесії).

Відповідно до п.1.2 Генерального Договору перестраховик та перестрахувальник укладають конкретні договори перестрахування. Ковер-ноти. окремо по кожному ризику. Кожний Ковер-нот, укладений сторонами в рамках Генерального договору, не залежить від умов будь-якого іншого конкретного договору перестрахування, укладеного сторонами в рамках Генерального договору.

Судом встановлено, що в рамках Генерального договору між позивачем як перестрахувальником та відповідачем як пере страховиком були укладені наступні окремі Ковер-ноти (договори перестрахування): Договір перестрахування № 490-18042017 від 18.04.2017: Страхувальник ОСОБА_1, розмір перестрахувальної премії 6 660,00 грн.; Договір перестрахування № 493-10052017 від 10.05.2017: Страхувальник ТУ ДСА Україну у Вінницькій області, розмір перестрахувальної премії 14 776,72 грн.; Договір перестрахування № 494-13052017 від 13.05.2017: Страхувальник ОСОБА_2, розмір перестрахувальної премії 20 329,96 грн.; Договір перестрахування № 500-27062017 від 27.06.2017: Страхувальник ОСОБА_3, розмір перестрахувальної премії 40 416,68 грн.; Договір перестрахування № 505-21072017 від 21.07.2017: Страхувальник ОСОБА_4, розмір перестрахувальної премії 11 725,00 грн.; Договір перестрахування № 507-11082017 від 11.08.2017: Страхувальник ТОВ «АГРОТОРГРЕСУРС», розмір перестрахувальної премії 6 490,00 грн.; Договір перестрахування № 515-24112017 від 24.11.2017: Страхувальник Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій Вінницької області, розмір перестрахувальної премії 1 897,93 грн.; Договір перестрахування № 517-13122017 від 13.12.2017: Страхувальник ТОВ «Теклайт-В», розмір перестрахувальної премії 36559,35 грн.; Договір перестрахування № 518-14122017 від 14.12.2017: Страхувальник КЗ «Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології», розмір перестрахувальної премії 3 268,77 грн.; Договір перестрахування № 521-20122017 від 20.12.2017: Страхувальник Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця, розмір перестрахувальної премії 719,53 грн.; Договір перестрахування № 524-27122017 від 27.12.2017: Страхувальник ОСОБА_5, розмір перестрахувальної премії 26 758,94 грн.

Відповідно до ст. 987 Цивільного кодексу України, за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про страхування" встановлено, що перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Судом встановлено, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача перестрахувальні премії за вказаними Ковер-нотами (договорами перестрахування) у загальній сумі 162855,39 грн. за такими платіжними дорученнями: №885 від 24.04.2017 на суму 1665,00 грн., №226 від 26.07.2017 на суму 1665,00 грн., №988 від 30.10.2017 на суму 1665,00 грн., №1053 від 11.05.2017 на суму 7388,36 грн., №1146 від 15.11.2017 на суму 7388,36 грн., №1079 від 16.05.2017 на суму 5082,49 грн., №385 від 17.08.2017 на суму 5082,49 грн., №1196 від 20.11.2017 на суму 5082,49 грн., №1489 від 29.06.2017 на суму 40416,68 грн., №207 від 25.07.2017 на суму 11725,00 грн., №384 від 17.07.2017 на суму 6490,00 грн., №1266 від 28.11.2017 на суму 1897,93 грн., №1472 від 20.12.2017 на суму 36559,35 грн., №1458 від 19.12.2017 на суму 3268,77 грн., №1491 від 22.12.2017 на суму 719,53 грн., №1565 від 03.01.2018 на суму 26758,94 грн.,

Судом встановлено, що 12.02.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому керуючись п. 12.3.2. Генерального договору повідомив відповідача про розірвання договорів перестрахування: № 490-18042017 від 18.04.2017, № 493-10052017 від 10.05.2017, № 494-13052017 від 13.05.2017, № 500-27062017 від 27.06.2017, № 505-21072017 від 21.07.2017, № 507-11082017 від 11.08.2017, № 515-24112017 від 24.11.2017, № 517-13122017 від 13.12.2017, № 518-14122017 від 14.12.2017, № 521-20122017 від 20.12.2017, № 524-27122017 від 27.12.2017.

Судом встановлено, що 18.05.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією №001 щодо розірвання договорів перестрахування та повернення перестрахувальної премії у розмірі 81535,31 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам генерального договору № 1512805 про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) від 21.12.2015 не виконав зобов'язання щодо перерахування позивачу частини перестрахувальної премії за наслідками розірвання договорів перестрахування № 490-18042017 від 18.04.2017, № 493-10052017 від 10.05.2017, № 494-13052017 від 13.05.2017, № 500-27062017 від 27.06.2017, № 505-21072017 від 21.07.2017, № 507-11082017 від 11.08.2017, № 515-24112017 від 24.11.2017, № 517-13122017 від 13.12.2017, № 518-14122017 від 14.12.2017, № 521-20122017 від 20.12.2017, № 524-27122017 від 27.12.2017. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 81535,31 грн., 3% річних у розмірі 864,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1556,35 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3.1.5. Генерального договору перестрахувальник має право достроково припинити дію Генерального договору або окремого договору перестрахування в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 12.3.2. Генерального договору сторони можуть достроково припинити дію конкретного договору перестрахування з ініціативи однієї сторони - у випадку порушення або невиконання іншою стороною умов конкретного договору перестрахування або умов цього Договору, а також якщо у відношенні іншої сторони почата справа про визнання її неплатоспроможною (банкрутом), або в іншої сторони відкликана ліцензія на право проведення страхової (перестрахувальної) діяльності, а також в інших випадках за вимогою однієї зі сторін.

У випадку одностороннього розірвання конкретного договору перестрахування сторона-ініціатор повинна письмово попередити про це іншу сторону за 10 календарних днів до дати розірвання.

Як встановлено судом, 12.02.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому керуючись п. 12.3.2. Генерального договору повідомив відповідача про розірвання договорів перестрахування: № 490-18042017 від 18.04.2017, № 493-10052017 від 10.05.2017, № 494-13052017 від 13.05.2017, № 500-27062017 від 27.06.2017, № 505-21072017 від 21.07.2017, № 507-11082017 від 11.08.2017, № 515-24112017 від 24.11.2017, № 517-13122017 від 13.12.2017, № 518-14122017 від 14.12.2017, № 521-20122017 від 20.12.2017, № 524-27122017 від 27.12.2017.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що договори перестрахування № 490-18042017 від 18.04.2017, № 493-10052017 від 10.05.2017, № 494-13052017 від 13.05.2017, № 500-27062017 від 27.06.2017, № 505-21072017 від 21.07.2017, № 507-11082017 від 11.08.2017, № 515-24112017 від 24.11.2017, № 517-13122017 від 13.12.2017, № 518-14122017 від 14.12.2017, № 521-20122017 від 20.12.2017, № 524-27122017 від 27.12.2017 є розірваними з 23.02.2018, тобто через десять календарних днів з дня направлення позивачем листа із повідомленням про розірвання договорів.

Відповідно до п. 12.5. Генерального договору при достроковому припиненні дії конкретного договору перестрахування сторони зобов'язані провести взаєморозрахунки і погасити взаємні заборгованості по такому конкретному договору перестрахування протягом 10 банківських днів з моменту припинення його дії в такому порядку:

перестраховик погашає заборгованості перед перестрахувальником по виплаті своєї частини страхового відшкодування, якщо такі заборгованості мають місце, а також повертає перестрахувальнику частину отриманої перестрахувальної премії за час, що залишився до закінчення терміну дії конкретного договору перестрахування, за винятком проведених виплат страхового відшкодування по цьому конкретному договору перестрахування;

перестрахувальник сплачує перестраховику перестрахувальну премію за час фактичної дії конкретного договору перестрахування, якщо така перестрахувальна премія не була сплачена до моменту розірвання цього конкретного договору перестрахування.

Як встановлено судом, 18.05.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією №001 щодо розірвання договорів перестрахування та повернення перестрахувальної премії у розмірі 81535,31 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До позову позивачем надано розрахунок перестрахувальної премії, при цьому, відповідачем не надано суду власного контррозрахунку та не надано будь-яких заперечень. Відтак, дослідивши здійснений позивачем розрахунок частини перестрахувальної премії, що підлягає поверненню, вказаний розрахунок приймається судом як обґрунтований.

За наведених обставин, строк сплати відповідачем частини перестрахувальної премії є таким, що настав 12.03.2018.

Відповідачем не надано доказів сплати частини перестрахувальної премії у розмірі 81535,31 грн., не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов'язку зі сплати заявленої в позові суми коштів, у зв'язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 81535,31 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 1556,35 грн. інфляційних втрат та 864,50 грн. 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено за період з 13.03.2018 по 19.07.2018, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок є арифметично правильним, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86-Н; ідентифікаційний код: 33637321) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Місто» (21050, м. Вінниця, вул. Хлібна, 25; ідентифікаційний код: 33295475) заборгованість у розмірі 81535 (вісімдесят одна тисяча п'ятсот тридцять п'ять) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн. 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 1556 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева