ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2018 р.

Справа № 903/594/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут»

про стягнення 17675,19 грн.                                                                                                                                                                                                          Суддя Шум М.С.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» 17675,19 грн., з них 16523,63 грн. – пеня, 1151,56 грн. – 3% річних та судові витрати по справі.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань в частині оплати за отриманий природній газ.

Ухвалою суду від 23.08.2018р. постановлено відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(без проведення судового засідання) за наявними у справі матеріалами.

24.09.2018р. від відповідача надійшов відзив, в якому просять у задоволенні позову відмовити з підстав того, що позивачем не доведено порушення з боку відповідача при проведенні розрахунку нормативів розподілу коштів.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами, -

встановив:

30.12.2015р. між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Волиньгаз Збут» укладено договір №16-105-РО купівлі-продажу природного газу, з додатковими угодами за №1, 2 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно.1.2 Договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям.

За умовами пункту 3.2 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.3.3 Договору, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акта.

У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому покупець не має право заперечувати проти не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період.

Пункт 6.1 Договору викладено в наступній редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідно до пункту 6.2 договору, сторони погодили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Згідно п.7.2 Договору, у раз невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору від зобов’язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатковими угодами №1 від 31.03.2016р. та №2 від 30.04.2016р., сторонами вносилися зміни до вищенаведеного Договору щодо ціни, кількості, строків, порядку та умов передачі газу, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору тощо. Додатковою угодою № 2, змінено строк дії Договору - до 30.09.2016р..

На виконання умов вищевказаного дДговору, позивач у період з січня 2016 року по вересень 2016 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1378571,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу.

Відповідач, за отриманий природний газ розрахувався з позивачем повністю, що підтверджується довідками про операції та сальдо.

Оскільки окремі платежі здійснювалися відповідачем несвоєчасно, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з ТОВ “ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ” пені та 3% річних.

Пунктами 1,2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, тому, відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Обов`язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на покупцеві (п.3.3. Договору).

Посилання відповідача, на несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу, відхиляються судом, оскільки останні за своєю природою є лише документальним оформленням юридичного факту – факту здійснення приймання-передачі природного газу, а тому наявність чи відсутність актів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу, у строки передбачені Договором.

Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено порушення з боку відповідача при проведенні розрахунку нормативів розподілу коштів, відхиляються судом, оскільки Договором, який укладений між сторонами, погоджено чіткий порядом розрахунків за отриманий природній газ, а також відповідальність за порушення строків такої оплати.

З огляду на викладене, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, враховуючи відпуск позивачем відповідачу природного газу, отримання його відповідачем та не вчасне проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред’явленого позову, а саме про стягнення з відповідача 17675,19 грн., з них 16523,63 грн. – пеня, 1151,56 грн. – 3% річних.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв’язку з тим, що спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, відповідно до ст.ст.129 ГПК України, на нього слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ" (43021, м. Луцьк, вул. Франка, буд. 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 17675,19 грн., з них 16523,63 грн. – пеня, 1151,56 грн. – 3% річних та 1762 грн. сплаченого позивачем судового збору

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

23.10.2018

Суддя                                                                                М. С. Шум