РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

26.09.2018Справа № 910/4876/18

За позовомЗаступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі 1) Міністерства оборони України 2) Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці
доТовариства з обмеженою відповідальністю Військторг
простягнення 613246,15 грн
Суддя Смирнова Ю.М.
Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників судового процесу:
від прокуратуриНабієва М.І., посвідчення №033438 від 18.05.2015;
від позивача - 1Бондаренко В.В., довіреність № 220/489/д від 22.12.2017, Антонеску О.Г., довіреність №220/123/Д від 30.01.2018;
від позивача - 2Шеремета І.М., довіреність №1390 від 06.06.2018, Антонюк І.Ю., довіреність №2632 від 25.09.2018;
від відповідачаЗініна Н.М., довіреність №02.02-18 від 02.02.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг 442546,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та договором №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/4876/18; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання у справі на 22.05.2018; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено позивачам та прокурору строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив.

10.05.2018 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та, зокрема, зазначив, що відповідно до умов договору №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та договору №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування позивач - 2 зобов`язався надавати послуги з теплопостачання на об`єкти відповідача, які вказані у розділі 1 цих правочинів та в яких чітко визначений розмір опалювальних площ окремо по кожному об`єкту, а отже, на думку відповідача, згідно умов укладених між контрагентами договорів було погоджено обсяг послуг, що надаються позивачем 2 та відповідно визначено обов`язок відповідача оплачувати за надані позивачем 2 послуги з теплопостачання саме за погоджену опалювальну площу.

Як стверджує відповідач, позивачем 2 було надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю Військторг для оплати первинні документи (рахунки, акти наданих послуг теплопостачання, акти про відшкодування вартості теплопостачання) оформлені з порушенням умов укладених між контрагентам договорів, а саме: розрахункова кількість наданих послуг (розмір опалювальних площ) значно перевищує площі, які визначені в договорі №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та договорі №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування, у зв`язку з чим, на думку відповідача, заявлений до стягнення розмір позовних вимог є необґрунтованим та безпідставним.

Підготовче засідання, призначене на 22.05.2018, було відкладено на 07.06.2018. Позивачам направлено виклик у судове засідання 07.06.2018 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

07.06.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній заявлені прокурором вимоги підтримав в повному обсязі.

Як зазначив позивач 2 в своїх поясненнях, за умовами договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), який укладений між Міністерством оборони України як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг як виконавцем, рухоме та нерухоме майно, необхідне для надання послуг за цим договором передається балансоутримувачами на безоплатній основі за договорами позички рухомого та нерухомого майна, які укладаються між балансоутримувачами та виконавцем.

В подальшому, 03.04.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці як позичкодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг як користувачем були укладені договори позички нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних сил України №20 на нежитлові приміщення загальною площею 496,80 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 337,57 кв.м, №21 на нежитлові приміщення загальною площею 376,60 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 151,8 кв.м, №22 на нежитлові приміщення загальною площею 2049,90 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 1529,40 кв.м, №23 на нежитлові приміщення загальною площею 506,60 кв.м, №24 на нежитлові приміщення загальною площею 902,10 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 864,20 кв.м, №25 на нежитлові приміщення загальною площею 261,10 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 261,10 кв.м, №26 на нежитлові приміщення загальною площею 82,00 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 82,00 кв.м. При цьому, відповідно до умов п.п.10 п.1 розділу 5 вище перелічених договорів позички користувач зобов`язався своєчасно оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги та енергоносії з дати (початку) надання послуг з організації харчування особового складу та у строки, визначені у відповідних договорах, оплата спожитої теплової енергії, що надається до приміщень (площ), прийнятих за актом приймання передавання нерухомого майна, здійснюється в повному обсязі.

За твердженнями Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, позивач - 2 надає відповідачу послуги з теплопостачання згідно умов договору №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та договору №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування, в яких сторонами визначено опалювальну площу в меншому розмірі ніж та, яка була фактично передана відповідачу за договорами позички, а тому із врахуванням п.7.4.18 договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг, яким передбачено нарахування за спожиту теплову енергію на всю площу приміщень, переданих відповідачу у користування за договорами позички, то площа приміщень за теплопостачання яких повинен платити відповідач є більшою ніж вказана в договорі №1/2017 від 01.09.2017 та договорі №11/2017 від 01.09.2017, а отже плата за надані послуги теплопостачання нарахована позивачем 2 на опалювальну площу, яка визначена в договорах позички.

У підготовчому засіданні 07.06.2018 оголошувалась перерва до 21.06.2018.

21.06.2018 суд постановив продовжити строк підготовчого провадження у справі №910/4876/18 на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 03.07.2018.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 №05-23/1071 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4876/18.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/4876/18 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 справу №910/4876/18 прийнято суддею Смирновою Ю.М. до свого провадження; підготовче засідання у справі призначено на 06.08.2018; встановлено прокурору та позивачами строк для подання відповіді на відзив протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

02.08.2018 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій останній додатково зазначив, що відповідно до умов укладеного між позивачем 1 та відповідачем договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), договір на постачання теплової енергії до приміщень, які передані в користування Товариству з обмеженою відповідальністю Військторг за договорами позички укладається на всю площу цих приміщень.

02.08.2018 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача 2 надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 в задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці про участь у судовому засіданні 06.08.2018 в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 підготовче засідання у справі було відкладено на 23.08.2018.

22.08.2018 та 23.08.2018 від позивача - 2 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що з моменту звернення прокурора з позовом до суду заборгованість відповідача по відшкодуванню вартості теплової енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року збільшилась та становить 613246,15 грн.

23.08.2018 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення по суті спору, в яких останній навів свій контррозрахунк заборгованості згідно умов договору №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та договору №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування.

У підготовчому засіданні 23.08.2018 заяву позивача 2 про збільшення розміру позовних вимог прийнято судом до розгляду та оголошено перерву до 28.08.2018.

28.08.2018 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на заяву позивача - 2 про збільшення розміру позовних вимог, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю Військторг проти заявлених позовних вимог заперечило з огляду на те, що розмір опалювальних площ, який зазначений позивачем 2 у розрахунку значно перевищує розмір опалювальних площ, погоджений контрагентами в укладених між ними договорах №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017, невиконання відповідачем зобов`язань за якими є підставою позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2018.

Представники прокуратури та позивачів в судовому засіданні 26.09.2018 заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.09.2018 проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 26.09.2018 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці (сторона - 1, позивач - 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг" (сторона - 2, відповідач) укладено договір про надання послуг теплопостачання №1/2017 (далі договір №1/2017), відповідно до умов якого сторона 1 надає послуги теплопостачання (опалення) стороні 2 у приміщенні їдалень військових частин НОМЕР_1 (Чернівці), НОМЕР_2 (Рідківці), НОМЕР_3 (Чернівці), НОМЕР_4 (Чернівці), які задіяні стороною - 2 в процесі надання послуг з харчування, що надаються на підставі договору про закупівлю харчування №286/2/17/7 від 28.03.2017, укладеного між стороною-2 та Міністерством оборони України (п.1.1), розмір тарифу за послуги теплопостачання встановлюється стороною 1 на підставі затвердженого відповідним розпорядчим актом тарифу з теплопостачання (додаток №1), який є невід`ємною частиною даного договору (п.1.2), розмір опалювальних площ: в/ч А2582 153,0 кв.м, в/ч А1920 59,6 кв.м, в/ч А1028 141,17 кв.м, в/ч А2308 82,0 кв.м (п.1.3), останнім днем календарного місяця сторона - 1 оформлює та надає стороні - 2 рахунок фактуру, акт надання послуг (виконання робіт), які є підставою для проведення оплати по даному договору (п.1.2); сторона - 2 приймає до виконання подані стороною- 1 документи та здійснює оплату на умовах цього договору (п.2.3), сторона- 2 зобов`язується (п.3.2) після отримання від сторони- 1 повного пакету документів, а саме: рахунку фактури, акту надання послуг (виконання робіт) протягом 10 банківських днів здійснювати оплату (п.3.2.2), у разі отримання від сторони- 1 документів, які оформлені з порушенням вимог діючого законодавства України, оплата за надані послуги здійснюється лише після їх заміни (п.3.2.3), договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами , а його положення діють з початку опалювального періоду у другому півріччі 2017 року до 31.12.2017 (п.6.1), усі зміни та доповнення до даного договору оформлюються додатковими угодами та мають силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками (п.6.5).

Відповідно до додаткової угоди від 12.02.2018 до договору про надання послуг теплопостачання №1/2017 від 01.09.2017 контрагенти погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, а його положення діють з початку опалювального періоду у другому півріччі 2017 року до 31.12.2018.

01.09.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці (сторона - 1, позивач - 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг" (сторона - 2, відповідач) укладено договір про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування №11/2017 (далі договір №11/2017), відповідно до умов якого сторона 2 відшкодовує стороні- 1 вартість теплопостачання спожитого нею у їдальні військової частини НОМЕР_5 (м.Камянець-Подільський), в який сторона-2 2 надає послуги з харчування, що надаються на підставі договору про закупівлю харчування №286/2/17/7 від 28.03.2017, укладеного з Міністерством оборони України (п.1.1), сторона - 1 зобов`язується забезпечувати задіяні стороною - 2 приміщення їдальні в/ч А3290 тепловою енергією (опалення) в межах площі 236,8 кв.м, останнім днем календарного місяця оформлювати та надавати стороні - 2 рахунок фактуру, акт відшкодування вартості теплопостачання, які є підставою для проведення оплати по даному договору (п.2.1), сторона 2 зобов`язується, зокрема, своєчасно і повністю відшкодовувати вартість теплопостачання (п.2.2), облік (нарахування) розміру відшкодування вартості теплопостачання здійснюється згідно тарифів КП "Міськтепловоденергія" та п.п.2.1 договору (п.3.1), останнім днем календарного місяця сторона 1 оформлює і надає стороні - 2 рахунок фактуру та акт відшкодування вартості теплопостачання (п.3.2), після отримання від сторони - 1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів, а саме: рахунку фактури та акту відшкодування вартості теплопостачання, сторона- 2 протягом 10 банківських днів здійснює оплату (п.3.2), договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, а його положення діють з початку опалювального сезону у другому півріччі 2017 року до 31.12.2017 (п.5.1), усі зміни та доповнення до даного договору оформлюються додатковими угодами та мають силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками обох сторін (п.5.5).

Відповідно до додаткової угоди від 12.02.2018 до договору про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування №11/2017 від 01.09.2017 контрагенти погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, а його положення діють з початку опалювального періоду у другому півріччі 2017 року до 31.12.2018.

31.10.2018 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг" було підписано акт №27 про надання послуг з теплопостачання за договором №1/2017 від 01.09.2017 за період теплопостачання з 04.10.2017 по 31.10.2017 на суму 12340,08 грн та акт №28 про відшкодування вартості теплопостачання по договору №11/2017 від 01.09.2017 (в/ч 2738) за період теплопостачання з 27.10.2017 по 31.10.2017 на суму 731,06 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці виставлені відповідачу рахунки №27 від 31.10.2017 на суму 731,06 грн та №28 від 31.10.2017 на суму 12340,08 грн, які були оплачені останнім згідно платіжних доручень №6278 від 17.11.2017 та №6279 від 17.11.2017 відповідно.

Відповідно до листа Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці за вих.№3640 від 12.12.2017, який надіслано на адресу відповідача 14.12.2017, що підтверджується фіскальним чеком відділення зв`язку та описом вкладення у цінний лист від 14.12.2017, Товариству з обмеженою відповідальністю "Військторг" запропоновано підписати додаткові угоди до договорів №1/2017 від 01.09.2017 та № 11/2017 від 01.09.2017 про збільшення опалювальних площ у зв`язку з тим, що відповідно до п.7.4.18 договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг, передбачено нарахування за спожиту теплову енергію на всю площу приміщень, переданих відповідачу у користування за договорами позички, проте умовами договорів №1/2017 від 01.09.2017 та № 11/2017 від 01.09.2017 передбачено оплату за теплопостачання тільки виробничих приміщень.

Також до вказаного листа позивачем 2 було долучено, зокрема, додаткові угоди до договорів №1/2017 від 01.09.2017 та № 11/2017 від 01.09.2017, рахунки на надання послуг з теплопостачання та відшкодування вартості теплопостачання та відповідні акти.

В подальшому, позивачем 2 на адресу відповідача неодноразово надсилались повідомлення про наявність заборгованості та претензії про оплату боргу, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень та фіскальними чеками відділення зв`язку, які наявні в матеріалах справи.

Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями прокурора та позивача 2 між Міністерством оборони України, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг, як виконавцем, було укладено договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), відповідно до умов якого рухоме та нерухоме майно, необхідне для надання послуг за цим договором передається балансоутримувачами на безоплатній основі за договорами позички рухомого та нерухомого майна, які укладаються між балансоутримувачами та виконавцем, а нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється на всю площу приміщень, переданих у користування за договорами позички.

03.04.2017 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці, як позичкодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг, як користувачем, були укладені договори позички нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних сил України №20 на нежитлові приміщення загальною площею 496,80 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 337,57 кв.м, №21 на нежитлові приміщення загальною площею 376,60 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 151,8 кв.м, №22 на нежитлові приміщення загальною площею 2049,90 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 1529,40 кв.м, №23 на нежитлові приміщення загальною площею 506,60 кв.м, №24 на нежитлові приміщення загальною площею 902,10 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 864,20 кв.м, №25 на нежитлові приміщення загальною площею 261,10 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 261,10 кв.м, №26 на нежитлові приміщення загальною площею 82,00 кв.м, в т.ч. опалювальна площа 82,00 кв.м, однак відповідно до укладених між позивачем 2 та відповідачем договорів №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання та №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування сторонами визначено опалювальну площу в меншому розмірі ніж та, яка була фактично передана відповідачу за договорами позички, а отже, за твердженнями прокурора та позивачів, плата за надані послуги теплопостачання повинна бути нарахована позивачем 2 на площу, яка передана відповідачу у користування за договорами позички, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем 2 за період з жовтня місяця 2017 року по квітень місяць 2018 року складає 613246,15 грн, з яких 490457,02 грн з ПДВ за договором №1/2017 від 01.09.2017 та 122789,13 грн за договором №11/2017 від 01.09.2017.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як вже зазначалось судом, відповідно до умов укладеного між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг" договору №1/2017 від 01.09.2017 про надання послуг теплопостачання контрагентами було погоджено, що позивач 2 надає послуги теплопостачання (опалення) відповідачу у приміщенні їдалень військових частин НОМЕР_1 (Чернівці), НОМЕР_2 (Рідківці), НОМЕР_3 (Чернівці), НОМЕР_4 (Чернівці), які задіяні Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг" в процесі надання послуг з харчування відповідно до договору про закупівлю харчування №286/2/17/7 від 28.03.2017, укладеного між відповідачем та позивачем - 1. При цьому, у вказаному правочині позивачем - 2 та відповідачем було визначено розмір опалювальних площ, а саме: в/ч А2582 153,0 кв.м, в/ч А1920 59,6 кв.м, в/ч А1028 141,17 кв.м, в/ч А2308 82,0 кв.м.

Як вбачається з договору №11/2017 від 01.09.2017 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування, який був укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військторг", останній зобов`язався відшкодувати позивачу - 2 вартість теплопостачання, спожитого ним у їдальні військової частини НОМЕР_5 (м.Камянець-Подільський), в який Товариство з обмеженою відповідальністю "Військторг" надає послуги з харчування на підставі договору про закупівлю харчування №286/2/17/7 від 28.03.2017, укладеного з Міністерством оборони України, а позивач 2, в свою чергу, зобов`язався забезпечувати задіяні відповідачем приміщення їдальні в/ч А3290 тепловою енергією (опалення) в межах площі 236,8 кв.м.

Тобто зі змісту договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017 вбачається, що контрагентами було погоджено надання послуг теплопостачання та відшкодування вартості теплопостачання саме на площі, які зазначені в наведених правочинах.

Суд зазначає, що при зверненні до суду з розглядуваним позовом Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017 в частині здійснення оплати за надані послуги з теплопостачання та відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування.

З системного аналізу норм чинного господарського процесуального законодавства України полягає, що суд розглядає справу з предмету та підстав, визначених прокурором.

Частиною 3 ст.237 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога до відповідача, стосовно якої прокурор в інтересах позивачів просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу позивачів.

Таким чином, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом або в інтересах якої подано позов. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, прокурор визначає зміст порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивачів та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання прав або охоронюваних законом інтересів позивачів, а також визначає спосіб захисту такого права. Вказану правову позицію висловлено Верховним судом у постанові від 27.06.2018 в справі №910/11255/16.

Слід також звернути увагу на те, що обставинами, які складають підставу позову, можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, на які посилається прокурор.

Судом вже зазначалось, що підставою позовних вимог згідно змісту позовної заяви є порушення відповідачем умов договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017 в частині здійснення оплати за надані послуги з теплопостачання та відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування.

Тобто, при вирішенні спору, судом розглядаються та оцінюються саме обставини, які є підставою позовних вимог.

Як встановлено судом, матеріали справи №910/4876/18 не містять, а учасниками судового процесу не надані належні та допустимі докази того, що договори №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017 визнані недійсними або до них внесені зміни в установленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє посилання позивача 2 на п.7.4.18 договору №286/2/17/7 від 28.03.2017 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг, яким передбачено, що виконавець (відповідач) зобов`язаний в порядку та у терміни визначені договором позички нерухомого майна укласти договори з постачальниками (виробниками) житлово комунальних послуг та енергоносіїв, при цьому договір на постачання теплової енергії укладається виконавцем на всю площу приміщень, що передається йому за договором позички нерухомого майна, оскільки підставою позову є невиконання відповідачем умов договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017, якими передбачено здійснення відповідних нарахувань на площі, які погоджені сторонами в цих договорах.

Отже, за висновками суду, оплата за надані позивачем 2 послуги з теплопостачання та відшкодування відповідачем вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування повинна здійснюватись відповідно до умов укладених між контрагентами договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017 на визначені цими правочинами площі.

За розрахунком суду, який здійснений з урахуванням умов договорів №1/2017 від 01.09.2017 та №11/2017 від 01.09.2017, розрахунків вартості споживання теплової енергії за 1 кв.м, які надані позивачем 2 за період з жовтня місяця 2017 року по квітень місяць 2018 року, з урахуванням оплат відповідача, заборгованість відповідача перед позивачем 2 складає 117237,05 грн, а саме: за договором №1/2017 від 01.09.2017 сума заборгованості складає 90400,18 грн., з яких за листопад 2017 року 13995,00 грн, за грудень 2017 року 14148,73 грн, за січень 2018 року 19169,88 грн, за лютий 2018 року 18770,87 грн, за березень 2018 року 19553,00 грн, за квітень 2018 року 4767,70 грн., а за договором №11/2017 від 01.09.2018 сума заборгованості складає 26836,87 грн, з яких за листопад 2017 року 3735,14 грн, за грудень 2017 року 5618,95 грн, за січень 2018 року 4938,81 грн, за лютий 2018 року 5443,51 грн, за березень 2018 року 5623,76 грн, за квітень 2018 року 1476,70 грн.

При цьому, суд зазначає, що рахунки позивача 2 за жовтень місяць 2017 року №27 від 31.10.2017 на суму 731,06 грн та №28 від 31.10.2017 на суму 12340,08 грн були оплачені відповідачем згідно платіжних доручень №6278 від 17.11.2017 та №6279 від 17.11.2017 відповідно.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці до Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг підлягають задоволенню частково.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на учасників судового процесу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням заяви позивача 2 про збільшення розміру позовних вимог, належний до сплати до Державного бюджету України судовий збір за розгляд позовних вимог про стягнення з відповідача 613246,15 грн становить 9198,69 грн.

Згідно платіжних доручень №70 від 13.02.2018 на суму 1762,00 грн, №224 від 27.03.2018 на суму 1762,00 грн, №258 від 05.04.2018 на суму 3114,20 грн та №689 від 27.08.2018 на суму 2557,00 грн, які містяться в матеріалах справи прокуратурою та позивачем 2 було сплачено судовий збір на загальну суму 9195,20 грн, у зв`язку з чим з чим сума недоплаченого судового збору у розмірі 3,49 грн підлягає стягненню з позивача 2 в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг (04050, м.Київ, вулиця Мельникова, будинок 81, літера А, ідентифікаційний код 39896098) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Українська, будинок 43, ідентифікаційний код 08179180) 117237 (сто сімнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн 05 коп заборгованості та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1421 (одна тисяча чотириста двадцять одна) грн 62 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг (04050, м.Київ, вулиця Мельникова, будинок 81, літера А, ідентифікаційний код 39896098) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, Львівська обл., місто Львів, вулиця Клепарівська, будинок 20, ідентифікаційний код 38326057) витрати по сплаті судового збору в розмірі 336 (триста тридцять шість) грн 94 коп.

4. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Українська, будинок 43, ідентифікаційний код 08179180) в доход Державного бюджету України судовий збір на суму 3 (три) грн 49 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Вінший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.10.2018

Суддя Ю.М. Смирнова