РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2018Справа № 910/10289/18
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/10289/18

За позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»
доГромадської спілки «Українська Асоціація Вендінгу»
простягнення 37 266,97 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Громадської спілки «Українська Асоціація Вендінгу» про стягнення 37 266,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду №11/602 від 10.12.2015 в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів, внаслідок чого у відповідача виник борг в сумі 37 266,97 грн., який складається з 34 510,11 грн. - орендної плати, 337,86 грн. - 3% річних, 791,43 грн. - інфляційних нарахувань та 1627,57 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10289/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.08.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01011, м.Київ, вул. Немировича - Данченка, 1.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі від 21.08.2018 був повернутий до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою «не знаходиться».

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «не знаходиться», вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 21.08.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2015 між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - орендодавець), комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - підприємство) та Громадською спілкою «Громадський рух «Асоціація Європейський Київ» (далі - орендар) було укладено договір №11/602 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Немировича - Данченка, 1 (далі - майно), для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності: 20 кв.м. - 1%, 74,6 кв. м. - 4%.

Згідно умов п. 2.1 договору об'єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 94,6 кв.м., у тому числі на першому поверсі 1,8 кв.м., у підвалі - 92,8 кв.м.

За умовами п. 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, визначений у договорі з моменту підписання договору та акту приймання - передачі об'єкта.

Передача нежитлового приміщення в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на об'єкт. Власником орендованого приміщення залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.5 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили розмір орендної плати, а саме: орендна плата визначена на підставі п. 29 таблиці 2 «Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва» (далі - методика), затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ 59,57 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку грудень 2015 п'ять тисяч шістсот тридцять чотири грн.. 95 коп.

Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат позивача за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди, яка за грудень 2015 склала 1154,02 грн. Разом: 6788,98 грн. ПДВ 1357,80 грн., розрахунок якої оформляється додатком та є невід'ємною частиною договору та сплачується орендарем разом з орендною платою.

Загальна сума до сплати за п. 3.1 договору становить 8146,78 грн.

При цьому, орендна плата сплачується по день фактичного звільнення об'єкта оренди та передачі його за актом прийому-передачі включно (пункт 3.12 договору).

Відповідно до п.п. 3.6, 3.7. та 4.2.4. договору оренди, орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця; орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 9.1 договору він діє з 10.12.2015 по 08.12.2018.

10.12.2015, на виконання умов договору, сторони договору підписали акт приймання - передачі об'єкта оренди.

22 квітня 2016 року додатковим договором № 1 про внесення змін до договору оренди №11/602 від 10.12.2015 сторони домовилися внести зміни в преамбулу вищезгаданого договору, замінивши найменування сторони з Громадської спілки «Громадський рух «Асоціація Європейський Київ» на Громадську спілку «Українська Асоціація Вендінгу».

За змістом ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 283 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч.3 ст. 285 ГК України та умов договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Втім, відповідач, в порушення зазначених норм права та умов договору оренди, свої обов'язки щодо сплати орендних платежів виконував не належним чином, внаслідок чого за період з листопада 2017 року по липень 2018 року виникла заборгованість в сумі 34510,11 грн.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, дотримання строку виконання є одним з критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання (ст.ст. 610, 612 ЦК України).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 34510,11 грн. основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені, штрафу.

Пунктом 6.2 договору оренди сторони погодили, що за несвоєчасну та не в повному обсязі внесену орендну плату орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ст. 3 вказаного Закону закріплює, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за договором, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.2 договору нараховано, та заявлено до стягнення пеню в розмірі 1627,57 грн.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано три відсотка річних в сумі 337,86 грн. та інфляційні втрати в загальній сумі 791,43 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, суд також прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в заявленому позивачем розмірі, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить умовам укладеного договору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними належними доказами, дослідженими судом, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до Громадської спілки «Українська Асоціація Вендінгу» про стягнення 37 266,97 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Громадської спілки «Українська Асоціація Вендінгу» (01011, м. Київ, вул.. Немировича - Данченка, 1, ідентифікаційний код 39214873) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (01021, м. Київ, пров. Івана Мар'яненка, 7; ідентифікаційний код 35692211) 34510 (тридцять чотири тисячі п'ятсот десять) грн. 11 коп. основного боргу, 1627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) грн. 57 коп. пені, 337 (триста тридцять сім) грн. 86 коп. 3% річних, 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 43 коп. втрат від інфляції та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 19.10.2018.

Суддя Т.В.Васильченко