ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Справа № 915/794/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: не з’явився;

представника відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства «УКРРИБА»

(04050, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд.82/А; ідент.код 25592421),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ І ММ»

(54048, м.Миколаїв, вул.Силікатна, буд.269; ідент.код 32884835),

про: стягнення заборгованості у розмірі 6575,50 грн, з яких: 5155,29 грн основного боргу, 660,47 грн пені, 578,74 грн інфляційних втрат та 181,00 грн - 3% річних, -

в с т а н о в и в:

30.07.2018 Державне підприємство “УКРРИБА” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №11-09/106 від 27.07.2018, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” заборгованість за Договором №40/12 від 18.05.2012 у розмірі 6575,50 грн, з яких: 5155,29 грн основного боргу, 660,47 грн пені, 578,74 грн інфляційних втрат та 181,00 грн - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам спірного договору та приписам чинного законодавства не проводив плату за користування державним майном в березні – червні 2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 5155,29 грн, яка станом на дату подання позову не сплачена відповідачем. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування пені, збитків від інфляції та 3% річних.

До того ж, позивач зазначає, що за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 у справі №915/280/17 з відповідача на користь позивача за спірним договором було стягнуто 13173,90 грн заборгованості за період з лютого 2013 року по лютий 2017 року включно та нараховані на неї суми пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Ухвалою суду від 06.08.2018 у даній справі відкрито провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заявою від 04.09.2018 №11-09/130 (вхід.№11675/18 від 12.09.2018) просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзиву по суті позовної заяви до суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов’язковою.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

Ухвалою суду від 03.09.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду 03.10.2018.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України №209 від 29.07.2003, на виконання п.11 “Положення про порядок передачі об’єктів права державної власності”, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 “Про передачу об’єктів права державної і комунальної власності” та спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України за №126/752 “про передачу гідротехнічних споруд”, затверджено “Акт прийому – передачі споруд, які не увійшли до статутного фонду відкритого акціонерного товариства “Миколаївське сільськогосподарсько – рибоводне підприємство” (м.Миколаїв), на баланс державного підприємства “Укрриба” та закріплене зазначене в Акті майно за ДП “Укрриба” на праві повного господарського відання (а.с.8-16).

18.05.2012 між Державним підприємством “УКРРИБА” (далі - поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” (далі - зберігач) було укладено договір зберігання державного майна №40/12 (далі - Договір) (а.с.17-19), у відповідності до умов якого поклажодавець за участю уповноважених представників сторін передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання згідно з Актом приймання – передачі нерухоме державне майно – гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України “Про передачу гідротехнічних споруд” від 06.05.2003 №126/752 (п.1.1 Договору).

У відповідності до п.1.2 Договору, об’єктом зберігання є гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, греблі, дамби, будівлі, насосні станції, пов’язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, що перебуває в державній власності відповідно до п.1.1 Договору.

Згідно п.1.4 Договору, вартість переданого зберігачу майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку і відображається по кожному найменуванню (інвентарному номеру) в Акті приймання-передачі майна, який є невід’ємним додатком до цього Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору, за відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10 грн в тому числі ПДВ, з врахуванням щомісячного індексу інфляції. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на розрахунковий рахунок зберігача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року.

Відповідно до п.6.1 Договору, договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом десяти років з 18.05.2012 по 18.05.2022.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що будь-які зміни та доповнення до цього Договору вносяться в письмовій формі в порядку, передбаченому чинним законодавством, і є невід’ємною частиною Договору.

На виконання умов Договору, 18.05.2012 між Державним підприємством “Укрриба” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” було підписано акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які передаються на зберігання (а.с.20).

Згідно вказано акту, поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів) балансовою вартістю - 463720,00 грн, яке розташоване за адресою: Миколаївська обл., Снігурівський р-н, с.Максимівка, а саме:

- ставок №7, інв.№65, рік введення в експлуатацію - 1975, балансова вартість 163800,00 грн, залишкова вартість на 01.04.2012 – 49049,76 грн;

- ставок №8, інв.№66, рік введення в експлуатацію - 1975, балансова вартість 203330,00 грн, залишкова вартість на 01.04.2012 – 60923,76 грн;

- ставок №9 виростковий, рік введення в експлуатацію - 1975, балансова вартість 64390,00 грн, залишкова вартість на 01.04.2012 – 19296,63 грн;

- нерестові ставки 1-44, рік введення в експлуатацію - 1975, балансова вартість 32200,00 грн, залишкова вартість на 01.04.2012 – 9949,00 грн.

Вказаний акт містить підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

21.05.2012 між Державним підприємством “Укрриба” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” було укладено додаткову угоду до спірного Договору (далі – Додаткова угода) (а.с.21-22). У зв’язку із заявою зберігача щодо надання дозволу на користування майном, яке передано зберігаченів згідно з актом приймання – передачі, сторони вирішили, відповідно до ст.944 ЦК України поклажодавець надає згоду зберігачеві на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку даного договору, а зберігач засвідчує свою обізнаність з усіма властивостями майна та його цільового призначення. Використання майна здійснювати відповідно до “Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств”, затверджених наказом Державного департаменту рибного господарства України №6 від 13.01.2004 та Виробничої програми, розробленої зберігачем та погодженою із поклажодавцем (п.1.1 Додаткової угоди).

У відповідності до п.1.3 Додаткової угоди, зберігач зобов’язується здійснювати оплату за користування державним майном, зазначеним в Акті приймання – передачі. Ціна за користування майном становить 677,70 грн в тому числі ПДВ, яку зберігач повинен вносити до 14 числа місяця, наступного за звітним. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

16.06.2017 відповідач звернувся до позивача з заявою (а.с.26), в якій враховуючи вимоги п.6.3 Договору, просив припинити дію спірного договору з 19.06.2017.

Згідно п.6.3 Договору, дія цього договору може бути припинена: за згодою сторін; за рішенням суду; у зв’язку з прийняттям законодавчих актів, які змінюють статус майна; дострокове припинення договору Поклажедавцем.

19.06.2017 між Державним підприємством “Укрриба” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” було укладено Додаткову угоду до спірного Договору (а.с.24), відповідно до п.1 якої сторони вважають Договір припиненим за згодою сторін із 19.06.2017. До цієї додаткової угоди додається Акт приймання-передачі від 19.06.2017, який є невідємною частиною даної додаткової угоди до Договору (п.2 додаткової угоди від 19.06.2017).

На виконання умов Додаткової угоди від 19.06.2017, між Державним підприємством “Укрриба” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АВ І ММ” було підписано акт приймання-передачі державного майна (а.с.25).

Згідно вказано акту, поклажодавець приймає державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів), яке було передане на зберігання відповідно до Договору зберігання державного майна №40/12 від 18.05.2012 та розташоване за адресою: Миколаївська обл., Снігурівський р-н, с.Максимівка, а саме:

- ставок №7, інв.№65, рік введення в експлуатацію - 1975, первісна вартість – 163800,00 грн;

- ставок №8, інв.№66, рік введення в експлуатацію - 1975, первісна вартість – 203330,00 грн;

- ставок №9 виростковий, інв.№67, рік введення в експлуатацію - 1975, первісна вартість – 64390,00 грн;

- нерестові ставки 1-44, інв.№68, рік введення в експлуатацію - 1975, первісна вартість - 32200,00 грн.

Вказаний акт містить підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Згідно картки рахунку 361 станом на 24.07.2018 заборгованість відповідача за користування державним майном у березні – червні 2017 року (до 19.06.2017) становить 5155,29 грн (а.с.36), з яких: за березень 2017 року нараховано 1410,79 грн, за квітень 2017 року – 1423,49 грн, за травень 2017 року – 1441,99 грн, за 18 днів червня 2017 року – 879,02 грн.

Відповідач вимоги Договору не виконав, оплату за користування державним майном в сумі 5155,29 грн, в строк встановлений Договором, не здійснив, що зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості.

На підставі повно і всебічно з’ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5155,29 грн, нарахованої за період: березень – червень 2017 року (до 19.06.2017), є обґрунтованими відповідно до умов Договору та Закону і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п.1.4 Додаткової угоди, у разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, зберігач сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Так, згідно наданого суду розрахунку (а.с.37,38) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 660,47 грн, а саме нараховану:

- на суму заборгованості за березень 2017 року - 1410,79 грн за період з 15.04.2017 по 14.10.2017 в розмірі 178,42 грн;

- на суму заборгованості за квітень 2017 року – 1423,49 грн за період з 15.05.2017 по 14.11.2017 в розмірі 181,31 грн;

- на суму заборгованості за травень 2017 року – 1441,99 грн за період з 15.06.2017 по 14.12.2017 в розмірі 184,61 грн;

- на суму заборгованості за 18 днів червня 2017 року – 879,02 грн за період з 15.07.2017 по 14.01.2018 в розмірі 116,13 грн.

Суд, перевіривши розрахунок пені вважає його методологічно та арифметично вірним, а вимогу в цій частині позовних вимог обґрунтованою та такою, що підлягає задоволення в повному обсязі.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання за вимогою кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно наданого суду розрахунку (а.с.40) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в загальному розмірі 181,00 грн, а саме нараховані:

- на суму заборгованості за березень 2017 року - 1410,79 грн за період з 15.04.2017 по 26.07.2018 в розмірі 54,27 грн;

- на суму заборгованості за квітень 2017 року – 1423,49 грн за період з 15.05.2017 по 26.07.2018 в розмірі 51,25 грн;

- на суму заборгованості за травень 2017 року – 1441,99 грн за період з 15.06.2017 по 26.07.2018 в розмірі 48,24 грн;

- на суму заборгованості за 18 днів червня 2017 року – 879,02 грн за період з 15.07.2017 по 26.07.2018 в розмірі 27,24 грн.

Згідно наданого суду розрахунку (а.с.39) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в загальному розмірі 578,74 грн, а саме нараховані:

- на суму заборгованості за березень 2017 року - 1410,79 грн за період з травня 2017 по червень 2018 в розмірі 184,95 грн;

- на суму заборгованості за квітень 2017 року – 1423,49 грн за період з червня 2017 по червень 2018 в розмірі 165,95 грн;

- на суму заборгованості за травень 2017 року – 1441,99 грн за період з липня 2017 по червень 2018 в розмірі 142,75 грн;

- на суму заборгованості за 18 днів червня 2017 року – 879,02 грн за період з серпня 2017 по червень 2018 в розмірі 85,09 грн.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вважає їх методологічно та арифметично вірними, а вимоги в цій частині позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов’язання по Договору, останній у порушення приписів статтей 73, 74 ГПК України суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73,74,76-79,91,210,220,232,233,238,240,241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ І ММ» (54048, м.Миколаїв, вул.Силікатна, буд.269; ідент.код 32884835; відомості про банківські реквізити відсутні) на користь Державного підприємства «УКРРИБА» (04050, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд.82/А; ідент.код 25592421; відомості про банківські реквізити відсутні) 5155,29 грн основного боргу, 660,47 грн пені, 578,74 грн інфляційних втрат, 181,00 грн - 3% річних та 1762,00 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений 16.10.2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва