ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.10.2018 Справа № 920/614/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,
за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача Пигиці С.Г.,
представника відповідача Рябко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/614/18
за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ід. код НОМЕР_2 )
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ід. номер НОМЕР_3 )
про стягнення 23721,60 грн.,
встановив:
До господарського суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 23721,60 грн. штрафних санкцій за договірними зобов`язаннями, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 42-17 від 27.02.2017.
19.09.2018 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив суд зменшити розмір нарахованої пені та відмовити у стягненні штрафу, шляхом визначення періоду для нарахування пені з 07.08.2017 по 06.09.2018.
08.10.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якого позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
11.10.2018 від представника відповідача до суду надійшли заперечення. В обґрунтування неналежного виконання договірних зобов`язань відповідачем перед позивачем щодо поставки вершкового масла відповідач посилається на значні коливання цін на ринку масла та вжиття заходів щодо розірвання договору, а також на затягування процесу розірвання договору саме позивачем.
У судовому засідання представник позивача позов підтримав у повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечив та підтримав своє клопотання про зменшення штрафних санкцій.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.
27.02.2017 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) був укладений договір № 42-17 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність замовника масло вершкове (Товар) з доставкою до військових частин Державної прикордонної служби України згідно зі специфікацією договору на загальну суму 1489600 грн., з подальшими змінами.
Відповідно до п. 6.2 Договору замовник мас право контролювати поставку товару у строки, установлені цим Договором, а згідно п. 6.3 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.
Відповідно до п. 5.1 Договору відвантаження та доставка товару до товароодержувача проводиться на підставі документів оформлених замовником з подальшим його перевезенням в місця визначені специфікацією, за рахунок коштів (або транспортом) постачальника в строки передбачені п. 5.2 цього Договору.
Згідно пункту 5.2 Договору строк поставки товару за цим Договором складає 20 календарних днів згідно заявки замовника.
Заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника зазначену в Договорі.
Постачальник зобов`язаний в день отримання заявки замовника підтвердити її отримання шляхом відправлення па електронну пошту замовника з підписом відповідальної особи про дату та час отримання па бланку заявки замовника, з подальшим письмовим підтвердженням на адресу замовника про початок та кінцевий термін поставки товару відповідно до отриманої заявки Замовника.
Отримання заявки замовника підтверджується підписом постачальника на бланку заявки замовника та в подальшому листом-повідомленням постачальника від 05.07.2017 б/н.
За заявкою замовника від 29.06.2017 №722-141 постачальник зобов`язався поставити товар в період з 29.06.2017 по 19.07.2017 включно.
Листом від 14.07.2017 постачальник звернувся до замовника з проханням продовжити термін постачання товару за заявкою на строк до 07.08.2017.
У відповідності до умов н.6.2 Договору замовником оформлено листа від 20.07.2017 №722/1018 «Про коригування строку поставки до договору від 27.02.2017 №42-17», яким погоджено подовження строку поставки товару згідно заявки на постачання продовольства від 29.06.2017 №722-141 до 07.08.2017 включно.
Таким чином, постачальник зобов`язався поставити товар за заявкою замовника в кількості та в строк, визначених Договором (тобто з 29.06.2017 по 07.08.2017), але при виконанні Договору порушив строки поставки до товароодержувачів за Договором.
За заявкою замовника, видатковою накладною постачальника від 12.07.2017 № МО-000159, накладною від 12.07.2017 № цбз02095 та актом приймання-передавання товару для перевезення № 970 від 12.07.2017 постачальник зобов`язався поставити товар до військової частини НОМЕР_4 м. Маріуполь в кількості 500 кг на суму 35300 грн., але поставку товару не здійснив.
За видатковою накладною постачальника від 12.07.2017 № МО-000160, накладною від 12.07.2017 № цбз02091 та актом приймання-передавання товару для перевезення № 969 від 12.07.2017 постачальник зобов`язався поставити товар до військової частини НОМЕР_5 м. Краматорськ в кількості 1500 кг на суму 105900 грн., але поставку товару не здійснив.
За видатковою накладною постачальника від 12.07.2017 № МО-000161, накладною від 12.07.2017 № цбз02090 та актом приймання-передавання товару для перевезення № 968 від 12.07.2017 постачальник зобов`язався поставити товар до військової частини НОМЕР_6 м. Старобільськ в кількості 1000 кг на суму 70600 грн., але поставку товару не здійснив.
Листом від 24.08.2017 №1 постачальник звернувся до замовника з пропозицією розірвати договір через обставини, які унеможливили постачання товару в строки та в кількості, визначені Договором від 27.02.2017 №42-17.
Як вбачається з Додаткової угоди № 5 від 19.09.2017 про розірвання Договору від 27.02.2017 №42-17, зобов`язання сторін були припинені, за винятком сплати штрафних санкцій за порушення строків поставки товару з боку постачальника станом на момент підписання цієї Додаткової угоди.
Відповідно до абз.2 п.5.7 Договору датою прийняття товару є дата вказана уповноваженою особою товароодержувача при отриманні товару в акті приймання-передачі товару на перевезення.
Таким чином, відсутність дати та підпису уповноважених осіб товароодержувача згідно до заявки замовника (в/ч 9937 м. Маріуполь, в/ч 2382 м. Краматорськ, в/ч НОМЕР_6 м. Старобільськ) в актах про приймання-передавання товару для перевезення від 12.07.2017 за № 970, № 969, № 968 свідчить про відсутність факту поставки товару з боку постачальника.
За встановлених обставин, постачальником порушено строки поставки товару, що призвело до нарахування штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийнятті товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Частинами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання. зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 231 ГК України, передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки. встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у п. 5.2 Договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за Договором позивачем станом на 19.09.2017 (на момент розірвання Договору від 27.02.2017 № 42-17) нараховано та заявлено до стягнення 8895,60 грн. пені та 14826 штрафу.
Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо своєчасної поставки товару, він зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф та пеню за неналежне виконання зобов`язання.
Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, вартість непоставленого в строк товару, суд дійшов висновку про їх правомірність та відповідність фактичним обставинам справи.
У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Відповідач не надав суду доказів сплати заявленої до стягнення заборгованості.
Щодо посилання відповідачем в обґрунтування неналежного виконання договірних зобов`язань на значні коливання цін на ринку масла та вжиття заходів щодо розірвання договору, а також на затягування процесу розірвання договору позивачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.
Ринкові коливання цін якраз і входять у ризики підприємницької діяльності і не можуть вважатися виключними чи форс-мажорними обставинами, які б зменшували ступінь вини особи у порушенні господарського зобов`язання.
Щодо розірвання договору, то відповідач не був позбавлений права на звернення з відповідним позовом до суду в будь-який час (якщо вважав, що для цього є відповідні підстави), однак не зробив цього, тому суд відхиляє доводи відповідача щодо затягування процесу розірвання договору позивачем.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом.
Правовий аналіз вказаний статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Суд зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При вирішенні питання наявності підстав для зменшення нарахованої неустойки за клопотанням відповідача суд враховує той факт, що порушення строків оплати послуг відповідачем дійсно мало місце, однак таке порушення спричинили в тому числі об`єктивні обставини, до того ж порушення строків поставки не призвело до значних збитків позивача.
Відтак, враховуючи баланс інтересів сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення суми нарахованого штрафу на 50% до 7413 грн. і стягнення даної суми, а також 8895 грн. пені з відповідача на користь позивача. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу суд відмовляє.
Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ід. номер НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ід. код НОМЕР_2 ) 7413,00 грн. штрафу та 8895,60 грн. пені за порушення зобов`язань за договором поставки № 42-17 від 27.02.2017; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в сумі 1762,00 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).
Повний текст рішення складено 16.10.2018.

Суддя В.Л.Котельницька