РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2018Справа №910/11576/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Боріс"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 214033,76 грн.
Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Двоєглазов Д.О.;

від відповідача: Гаркавенко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Боріс" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 214 033,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним було перераховано відповідачу кошти у розмірі 214 033,76 грн. в якості передплати за теплову енергію згідно Договору №530333 від 26.08.2009.

В той же час, з 01.05.2018 на підставі рішення Київської міської ради №517/4581 від 24.04.2018 котельні, теплові мережі та пункти, лічильники та інше допоміжне майно перейшли в експлуатацію Комунального підприємства "Київтеплоенерго", а Публічне акціонерне товариство "Київенерго" з 01.05.2018 припинило діяльність у сфері теплопостачання, тому Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" було укладено з Комунальним підприємством "Київтеплоенерго" Договір №530333 від 27.06.2018.

Позивач вказує, що у зв'язку з наведеними обставинами відповідачем не надано та не може бути надано у майбутньому послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді на передплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" кошти у розмірі

214 033,76 грн., а відтак у Публічного акціонерного товариства "Київенерго" наявний обов'язок з повернення суми передплати позивачу, від якого відповідач неправомірно ухиляється.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2018 відкрито провадження у справі №910/11576/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; судове засідання призначено на 27.09.2018; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

20.09.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

У судовому засіданні 27.09.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання відповідача, так як рішення у даній справі не вплине на права та обов'язки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.10.2018.

01.10.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на позов (по суті - відзив на позовну заяву), в яких відповідач зазначив, що зміст поданої позивачем позовної заяви нормативно не обґрунтований, оскільки не містить жодної підстави для повернення відповідачем надмірно сплачених грошових коштів, тоді як позовні вимоги в частині стягнення надлишково сплачених грошових коштів повинні регулюватися ст. 1212 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 02.10.2018 представник позивача надав усні та письмові пояснення по справі, в яких вказав на те, що правовідносини між сторонами припинились у зв'язку з неможливістю їх виконання, та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.10.2018 надав усні пояснення по суті спору, за змістом яких проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні 02.10.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2009 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" (абонент) укладено Договір №530333 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір №1), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства "Київенерго", затвердженого загальними зборами акціонерів Акціонерної енергопостачальної організації "Київенерго" (протокол №2/2013 від 22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" перейменована у Публічне акціонерне товариство "Київенерго" у відповідності до вимог та положень Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 №514-VI.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пунктом 2.2.1 Договору №1 передбачено, що енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 2.3.2 Договору №1 визначено, що абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору №1.

У Додатку №4 до Договору №1 вказано, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати споживаємої теплової енергії.

У відповідності до Акту звіряння розрахунків за теплову енергію, складеного представниками позивача та відповідача 31.05.2018, станом на 01.06.2018 у позивача наявна переплата (сальдо, сума попередньої оплати) у розмірі 214 033,76 грн. (грошові кошти, сплачені позивачем як абонентом за Договором №530333 від 26.08.2009 відповідно до Додатку №4 до договору).

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581 для забезпечення неперервності технологічного процесу виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Києва та недопущення виникнення позаштатних ситуацій під час опалювального сезону 2018/2019 років вирішено продовжити дію Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 №128/1105, від 21.12.2000 №129/1106, від 21.12.2000 №131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 №31/88, від 28.09.2006 №102/159, від 26.04.2007 №474/1135, від 23.10.2013 №274/9762, від 28.07.2016 №854/854, від 20.06.2017 №439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 №1868) (далі - Угода), щодо:

- Користування майном ТЕЦ №5 та ТЕЦ №6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (Завод "Енергія"), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", до 31 липня 2018 року включно;

- Користування іншим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, що відповідно до Угоди перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", крім майна, зазначеного у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення, до 30 квітня 2018 року включно.

У позовній заяві позивач пояснив, що з 01.05.2018 котельні, теплові мережі та пункти, лічильники та інше допоміжне майно перейшло в експлуатацію до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", а Публічне акціонерне товариство "Київенерго" з 01.05.2018 припинило діяльність у сфері теплопостачання.

За таких обставин, як зазначив позивач, він був змушений укласти з Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Договір №530333 від 27.06.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Так, 27.06.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" (абонент) укладено Договір №530333 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір №2), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 4 казаної статті передбачено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

За умовами п. 2.2.1 Договору №2 енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього договору.

Згідно з п. 2.3.2 Договору №2 абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору №2.

У Додатку №4 до Договору №2 передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати споживаємої теплової енергії.

Відповідно до 8.1 Договору №2 він набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018.

Положеннями п. 8.5 Договору визначено, що він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

У п. 8.2 Договору №2 сторони погодили, що відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що на суму передплачених ним грошових коштів на рахунок відповідача на виконання умов Договору №530333 від 26.08.2009 у розмірі 214 033,76 грн., відповідач не поставив йому теплову енергію та не зможе виконати свої зобов'язання з поставки, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення вказаних грошових коштів.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа вих. №106-Б від 22.06.2018, адресованого відповідачу, в якому позивач просить відповідача повернути попередню оплату за теплову енергію за Договором №530333 від 26.08.2009 у розмірі 214 033,76 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 214 033,76 грн. (попередня оплата за Договором №530333 від 26.08.2009), посилаючись на норми ст.ст. 193 Господарського кодексу України, 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачені грошові кошти у сумі 214 033,76 грн.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача суми надмірно сплачених коштів у розмірі 214 033,76 грн., які в свою чергу були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" в якості передплати за Договором №1.

Підставою позову позивачем визначено порушення відповідачем норм ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України (відповідно до поданої позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що визначені позивачем підстави позову (невиконання/порушення виконання відповідачем норм ст.ст. 193 Господарського кодексу України, 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України) не є тими обставинами, за наявності яких є підстави для стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 214 033,76 грн., з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач на виконання умов Договору №530333 від 26.08.2009 здійснив передоплату (сплатив наперед грошові кошти) на рахунок відповідача у розмірі 214 033,76 грн. Наведене (здійснення передоплати) відповідає умовам співпраці сторін за Договором №1.

Тобто, фактично позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріс" зводяться до вимоги про стягнення суми попередньої оплати за Договором №1 у зв'язку з неможливістю виконання відповідачем своїх зобов'язань з поставки оплаченої теплової енергії у гарячій воді.

Однак, внаслідок прийняття Київською міською радою Рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581, зобов'язання відповідача щодо здійснення постачання теплової енергії у гарячій воді за Договором №1 було нівельовано на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 205 Господарського кодексу України у зв'язку з неможливістю його виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна із сторін не відповідає.

В той же час, припинення зобов'язання однієї із сторін не має наслідком припинення договору в цілому.

Договір №1 набув чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2009 (п. 8.1 Договору №1). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 Договору №1).

В матеріалах справи не міститься доказів звернення однієї із сторін із письмовою заявою про відмову від його пролонгацію у визначеному п. 8.4 Договору №1 порядку, як і не міститься доказів наявності настання обставин, з якими умови п. 8.2 Договору №1 пов'язуються припинення Договору №1. Відтак, підстави вважати, що Договір №1 є припиненим або розірваним, у суду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку, що Договір №1 станом на дату розгляду даної справи є таким, що пролонгований на 2018 рік (тобто, діє).

В той же час, умови Договору №1 не передбачають зобов'язань ПАТ "Київенерго" зі сплати на користь ТОВ "Боріс" коштів, відповідно примушування відповідача до сплати коштів на користь позивача із визначених останнім підстав (невиконання/порушення виконання відповідачем норм ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України) є неправомірним, оскільки вони застосовуються до зобов'язальних правовідносин між сторонами в частині належного їх виконання.

Таким чином, стягнення з відповідача спірної суми коштів є правомірним і обґрунтованим лише у разі розірвання Договору №1 або на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки ПАТ "Київенерго" було набуто кошти у розмірі 214 033,76 грн. в якості передоплати за поставку теплової енергії у гарячій воді, в той час як таке зобов'язання відповідача припинилось. Тобто, підстава для набуття вказаної суми коштів є такою, що відпала.

Проте, позивач не просить суд розірвати Договір №1, як і не міститься в його позові або поясненнях посилань на положення статті 1212-1215 Цивільного кодексу України.

Натомість приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, даною імперативною нормою встановлено, що суд не може самостійно визначати підстави позову та керується лише тими, які заявлені позивачем.

Крім того, суд не може застосувати приписи частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, оскільки у даному випадку законом передбачено ефективний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах (норми ст.ст. 651-654, 1212 - 1215 Цивільного кодексу України).

У зв'язку з наведеним та керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що з наведених Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріс" підстав (порушення відповідачем норм ст.ст. 193 Господарського кодексу України, 509, 525, 526, 530, 598, 626, 627, 629 Цивільного кодексу України) позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріс" (02081, м. Київ, вул. Клеманська, буд. 3; ідентифікаційний код 21522748) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31; ідентифікаційний код 00131305) про стягнення 214 033,76 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом даної справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Боріс".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 09.10.2018.

Суддя Р.В. Бойко