ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2260/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія
про стягнення 144090,41 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Фурсал В.В.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 144090,41 грн., у тому числі: пеня у сумі 120026,95 грн., три проценти річних у сумі 8854,48 грн., інфляційні втрати у сумі 15208,98 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 3208/15-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 щодо своєчасної оплати переданого газу за даним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 04.09.2018 о 11:30.

У підготовчому засіданні призначеному на 04.09.2018 судом була постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання на 24.09.2018 о 11:30.

06.09.2018 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 25817), який судом долучено до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.09.2018 було закрито підготовче провадження та призначена справа № 922/2260/18 до судового розгляду по суті на 08.10.2018 о 12:00.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (покупець) був укладений договір № 3208/15-КП-32 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (далі - споживачам покупця).

Також, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 1 від 16.02.2015, № 2 від 12.03.2015, № 3 від 15.04.2015, № 4 від 25.05.2015, № 5 від 30.06.2015, № 6 від 27.07.2015, № 7 від 30.07.2015, № 8 від 21.10.2015, № 9 від 22.10.2015, № 10 від 02.11.2015, № 11 від 25.11.2015.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1731747,74 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2015 р. за січень 2015 р. на суму 360196,68 грн.;

- від 28.02.2015 р. за лютий 2015 р. на суму 297348,52 грн.;

- від 31.03.2015 р. за березень 2015 р. на суму 329185,57 грн.;

- від 30.04.2015 р. за квітень 2015 р. на суму 63265,58 грн.;

- від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 р. на суму 94031,28 грн.;

- від 30.11.2015 р. за листопад 2015 р. на суму 234499,63 грн.;

- від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 353220,48 грн.

Пунктом 6.1. договору було встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору було передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно позову позивач вказує, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1. договору.

Позивачем була надана до суду довідка по операціях за договором № 3208/15-КП-32. З даної довідки вбачається, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, тобто не у строк визначений договором.

Разом з цим, суд зазначає, що з довідки по операціях за договором № 3208/15-КП-32 та сальдо по КП Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" вбачається, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю. Остаточна оплата за поставлений газ відповідачем була здійснена 21.11.2016.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 30.11.2016 відповідач не мав основної заборгованості за природний газ, отриманий за договором. Придбаний за договором природний газ був використаний відповідачем у процесі виробництва теплової енергії.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі - Закон) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - це, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності зазначеним Законом. Тому, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у наступних постановах: від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17 та від 21.08.2018 у справі № 925/107/18.

Як встановлено судом, поставлений позивачем природний газ за договором використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії та станом на 30.11.2016 відповідач не мав основної заборгованості за природний газ, отриманий за договором.

Врахувавши приписи статей 1, 2, 3, частини 3 статті 7 Закону та встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом, а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 зазначеного Закону, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв'язку з чим судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку передбаченому ст.ст. 254, 256, 257 та п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ).

Відповідач - Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (62400, Харківська область, м. Балаклія, вул. Алієва, 72, ).

Повне рішення складено 18.10.2018 р.

Суддя А.М. Буракова