номер провадження справи 17/70/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 Справа № 908/1606/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді - Корсун В.Л.,

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/1606/18

за позовною заявою: концерну "Міські теплові мережі",

юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137

фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 79а

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОС", 69002,м. Запоріжжя, вул. Академіка Чабаненка, буд. 11

про стягнення 8 334,13 грн.

У засіданні приймали участь:

від позивача: Шикун О.Ф., довіреність № 258/20-19 від 02.05.18;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернувся концерн "Міські теплові мережі" (далі концерн "МТМ") з позовною заявою за вих. від 05.07.18 № 256/юр до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОС" (надалі ТОВ "ЕОС") про стягнення 8 334,13 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.06 № 600661, з якої: 7 515,19 грн. основний борг, 93,36 грн. інфляційні втрати, 59,03 грн. 3 % річних та 666,55 грн. пені.

15.08.18 за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 20.08.18 судом позовну заяву за вих. від 05.07.18 № 256/юр прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1606/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 13.09.18

Ухвалою від 13.09.18 судом відкладено розгляд справи № 908/1606/18 на 04.10.18.

Ухвалою від 04.10.18 судом оголошено перерву на 12.10.18. Крім того, вказаною ухвалою в судове засідання, призначене на 12.10.18 об 12 год. 00 хв. визнано обов'язковою явка начальника відділу збуту філії Концерну "МТМ" Олександрівського району Діденко О.О. для надання пояснень у цій справі в частині розрахунку по сумі заборгованості, із відповідними документами на їх (пояснення) підтвердження.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.18 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях від 04.10.18 та від 04.10.18 № 353/юр.

Відповідач у судові засіданні по даній справі жодного разу не з'явився.

Про дату, час та місце судових засідань відповідача повідомлено належним чином.

Так, зокрема, згідно з безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань отриманих судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України, який долучено судом до матеріалів цієї справи, станом на час відкриття провадження у цій справі місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОС" є: 69002,м. Запоріжжя, вул. Академіка Чабаненка, буд. 11.

З метою повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи № 908/1606/18 судом на юридичну адресу відповідача в порядку визначеному ГПК України направлялись копії ухвал господарського суду Запорізької області у справі № 908/1606/18, що підтверджується витягами з електронного журналу поштової кореспонденції господарського суду Запорізької області з БД «Діловодство спеціалізованого суду».

Однак, ухвала про відкриття провадження у справі від 20.08.18 надіслана на юридичну адресу відповідача повернулась до суду з відміткою відповідного поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання».

Станом на час проведення судового засідання у цій справі призначеного на 12.10.18 підприємством зв'язку до суду не повернуто, ні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (копії ухвали про відкладення розгляду справи № 908/1606/18 та копії ухвали про оголошення перерви у цій справі) відповідачу, ні самі поштові відправлення (ухвали) з посиланням на відсутність (вибуття) ТОВ "ЕОС", відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Враховуючи, що судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, місце і час розгляду справи № 908/1606/18, суд дійшов висновку за можливе відповідно до положень ст. 202 ГПК України розглянути справи за відсутності такого учасника справи за наявними у матеріалах справи документами (доказами).

У засіданні суду 09.10.18, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику позивача повідомлено коли буде складено повне рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.06 між концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕОС" (Споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600661, за умовами якого (п.1.1.), Теплопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності до п. 2.1 договору, теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду; підігрів води - за наявної можливості; кондиціювання - по замовленню Споживача; інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Підпунктом 3.2.6. п. 3.2. договору визначено, що Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно із положеннями п. 6.1. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (додаток № 5 до договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2.).

Пунктом 6.3. договору визначено, що підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання передачі.

Відповідно до п. 6.4. договору, Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Положеннями абз. 2 п. 6.5. договору передбачено, що споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.7 договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Артема, буд. № 79 а, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ).

Умовами п. 6.6.1. договору передбачено, що отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі 5 днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

Пунктом 6.6.2. договору передбачено, що у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.6.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.6.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у господарському суді.

Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності з 01.12.06 і діє до 01.01.08.

Пунктом 10.4. договору закріплено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Судом враховано, що станом на момент прийняття рішення у цій справі по суті спору зазначений вище договір є чинним. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та учасниками судового процесу до суду не надано.

Позивач посилаючись на ухилення відповідача від оплати спожитої теплової енергії за договором від 01.12.06 № 600661 за період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача 7 515,19 грн. основного боргу. Також позивач просить суд стягнути з відповідача за порушення грошового зобов'язання 93,36 грн. інфляційних втрат, 59,03 грн. 3 % річних та 666,55 грн. пені.

Вирішуючи спір по даній справі по суті спору суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 509 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема, з договорів.

Таким чином, укладений між сторонами договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.06 № 600661, є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 7 515,19 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію за вказаним вище договором за період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р.

Звертаючись до суду із зазначеними вимогами концерном «МТМ» до позовної заяви надані акти приймання-передачі теплової енергії за січень 2018 на суму -501,17 грн., за лютий 2018 р. на суму 1484,98 грн., за березень 2018 р. на суму 1 488,96 грн. та за квітень 2018 р. на суму 272,63 грн. та відповідні рахунки на їх оплату.

Згідно з реєстрами на відправлення замовленої кореспонденції позивачем на адресу відповідача були надіслані, зокрема акти та рахунки за січень-квітень 2018.

Представником Теплопостачальної організації на кожному з актів приймання-передачі теплової енергії (за спірний період) зазначено, що: «Підписаний та оформлений належним чином Акт Споживач не повернув, заперечень щодо нарахувань не надав. Акт погоджується на підставі п. 6.6.2. договору».

Відповідачем вказаного факту (щодо неповернення позивачу підписаних актів та щодо надання заперечень щодо нарахувань зазначених в актах) не спростовано.

Таким чином, зазначені акти приймання-передачі теплової енергії за період з січня - квітень 2018 р. відповідно до умов п. 6.6.2 договору та в силу положень ст. 629 ЦК України (договір є обов'язковим для виконання сторонами) є погодженими.

Інших актів, зокрема за жовтень-грудень 2017 р. позивачем до позовної заяви надано не було.

В ході розгляду справи по суті спору суд при дослідженні акту від 31.01.18 приймання-передачі теплової енергії до договору від 01.12.06 № 600661 за січень 2018 р. встановив включення до вказаного акту окрім відпущеної теплової енергії за січень 2018 р. у сумі 1 442,16 грн. (без ПДВ), також інших нарахуваннь не пов'язаних з постачанням теплової енергії у січні 2018 р., а саме: «снято за октябрь 2017 отопление (6) -374,14 грн. (без ПДВ)»; «снято за ноябрь 2017 отопление (6) -1868,85 грн. (без ПДВ)»; «снято за декабрь 2017 отопление (6) -1731,83 грн. (без ПДВ)»; «начислено за октябрь 2017 отопление (6) 199,06 грн.»; «снято за октябрь 2017 отопление (6) -374,14 грн. (без ПДВ); «начислено за ноябрь 2017 отопление (6) 994,46 грн. (без ПДВ)»; «начислено за декабрь 2017 отопление (6) 921,50 грн. (без ПДВ).

З метою прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті даного спору судом ухвалою від 04.10.18 у цій справі визнано обов'язковою явку начальника відділу збуту філії Концерну "МТМ" Олександрівського району ОСОБА_1. для надання пояснень в частині розрахунку суми заборгованості.

Начальник відділу збуту філії Концерну "МТМ" Олександрівського району ОСОБА_1. в судове засідання призначене на 12.10.18 з'явилась та надала пояснення щодо обставин справи.

05.10.18 на адресу суду надійшли пояснення від 04.10.18 № 353/юр за підписом представника Шикун О.Ф., в яких повідомлено про те, що концерном «МТМ» у січні 2018 р. в своїй роботі у взаємовідносинах зі споживачами житлово-комунальних послуг враховано прийняття виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення від 17.01.18 № 6 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11.08.17 № 428 «Про затвердження норм споживання теплової енергії на 1 м. кв. загальної площі на опалення багатоквартирних будинків м. Запоріжжя, в яких розташовані населення, бюджетні, релігійні та інші споживачі теплової енергії та порядок розподілу обсягів теплової енергії між житловими і нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків м. Запоріжжя при наявності будинкових засобів обліку теплової енергії». У січні 2018 року споживачам, які знаходяться у житлових будинках, обладнаних загальнобудинковими приладами обліку теплової енергії, було виконано перерахунки нарахувань за спожиту теплову енергію за період жовтень - грудень 2017р. на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку у відсотковому співвідношенні від теплового навантаження. Тому, позивач зазначає, що проведені перерахунки відображені в рахунках та актах приймання передачі теплової енергії за січень 2018 року.

Суд, з'ясувавши доводи позивача щодо підстав включення до акту від 31.01.18 приймання-передачі теплової енергії до договору від 01.12.06 № 600661 за січень 2018 р. інших нарахувань не пов'язаних з постачанням теплової енергії у січні 2018 р., дійшов висновку про їх неправомірність з огляду на те, що в силу положень ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем підтвердженого належними та допустимими доказами поставку теплової енергії відповідачу за договором від 01.12.16 № 600661 з січня по квітень 2018 року на загальну суму 4 977,16 грн.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань щодо оплати теплової енергії отриманої від позивача за період з січня по квітень 2018 року на загальну суму 4 977,16 грн. належним чином не виконав. Як наслідок у відповідача утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за вказаний період в сумі 4 977,16 грн.

Факт наявності заборгованості за період січень-квітень 2018 р. у розмірі 4 977,16 грн. відповідачем не спростовано.

Враховуючи, що станом на час розгляду спору в суді зобов'язання відповідача оплатити спожиту у період з січня по квітень (включно) 2018 р. теплову енергію не припинено, відповідач оплату спожитої теплової енергії суду не довів, будь-яких претензій щодо виконання позивачем договору та щодо виставлених позивачем актів приймання-передачі і рахунків за спірний період не пред'явив, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4 977,16 грн. за вказаний період обґрунтованими, заснованими на законі та договорі, і такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позову щодо основної суми заборгованості за період з жовтня по грудень (включно) 2017 р. судом відмовляється через недоведеність, зокрема з тих підстав, що позивачем не було надано до суду до початку розгляду справи по суті акти приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня по грудень 2017 р., рахунків на їх оплату та доказів їх направлення (актів та рахунків) на адресу відповідача.

Крім того, позивачем не обґрунтованого поважність причини не подання зазначених вище документів до суду разом із позовною заявою та не надано до суду доказів їх направлення на адресу відповідача разом з поясненням від 04.10.18 № 353/юр листом з описом вкладення.

У зв'язку з чим, судом при вирішенні спору у цій справі до уваги не приймались надані до пояснення копії актів приймання-передачі теплової енергії та реєстри на відправлення замовленої кореспонденції.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 666,55 грн. пені за загальний період з 20.02.18 по 15.06.18 (розрахунок наявний в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нормами ч. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.8. договору передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

У відповідності з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на відмову судом через недоведеність у задоволенні вимог про стягнення основного боргу за період з жовтня 2017 по грудень 2017 р. суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення пені з 20.02.18 по 15.06.18 на суму 2538,03 грн.

Перевіривши розрахунок позивача по пені в іншій частині суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 393,19 грн. пені за загальний період з 20.02.18 по 15.06.18, з якої:

- 186,05 грн. пені за період з 20.02.18 по 15.06.18 нарахованої суму 1730,59 грн.;

- 121.73 грн. пені за період з 20.03.18 по 15.06.18 нарахованої на суму 1488,96 грн.;

- 79,06 грн. пені за період 20.04.18 по 15.06.18 нарахованої на суму 1488,96 грн.;

- 6,35 грн. пені за період з 22.05.18 по 15.06.18 (з урахуванням вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України) нарахованої на суму 272,63 грн.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 393,19 грн. пені підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються через необґрунтованість.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 59,03 грн. (розрахунок міститься в матеріалах цієї справи).

З огляду на відмову судом через недоведеність у задоволенні вимог про стягнення основного боргу за період з жовтня 2017 по грудень 2017 р. суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення 3 % річних за період з 20.02.18 по 15.06.18 та інфляційних за період з березня по квітень 2018 р. на суму 2538,03 грн.

Перевіривши розрахунок позивача по 3 % річних в іншій частині суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 34,78 грн., з яких:

- 16,50 грн. 3 % річних за період з 20.02.18 по 15.06.18 нарахованої суму 1730,59 грн.;

- 10,74 грн. 3 % за період з 20.03.18 по 15.06.18 нарахованої на суму 1488,96 грн.;

- 6,98 грн. 3% за період 20.04.18 по 15.06.18 нарахованої на суму 1488,96 грн.;

- 0,56 грн. 3 % за період з 22.05.18 по 15.06.18 (з урахуванням вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України) нарахованої на суму 272,63 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню в сумі 34,78 грн. В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних відхиляються судом через необґрунтованість.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 93,36 грн. індексу інфляції (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Судом встановлено, що позивачем не правомірно було перераховано суму боргу за поставлену теплову енергії в період з жовтня по грудень включно 2017 р. Тому, розрахунки позивача щодо інфляційних втрат в період з жовтня по грудень 2017 р. судом не приймаються.

З огляду на викладене, судом перевірено нарахування інфляційних втрат за період з березня по травень включно 2018 року та встановлено, що сума інфляційних втрат становить 44,91 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 44,91 грн. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляються судом через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 129, 202, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОС" (69002, м. Запоріжжя, вул. Академіка Чабаненка, буд. 11. ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 79а; ; п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) - 4 977 (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 16 коп. основного боргу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕОС" (69002, м. Запоріжжя, вул. Академіка Чабаненка, буд. 11. ) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 79а; ; п/р № 1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) - 393 (триста дев'яносто три) грн. 19 коп. пені, 34 (тридцять чотири) грн. 78 коп. 3 % річних, 44 (сорок чотири) грн. 91 коп. інфляційних втрат та 1152 (одну тисячу сто п'ятдесят дві) грн. 25 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повне рішення складено 17.10.2018.

Суддя В.Л. Корсун