ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2018 р.

м. Київ

Справа № 911/1620/18

Суддя Черногуз А.Ф., при секретарі Бразі Л.К., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (09151, Київська обл., Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143 )

про стягнення 698250,46 грн боргу, 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафних санкцій, 344,34 грн 3% річних

за участю представників сторін:

позивача: Цой Д.С. (ордер серія КВ №748421 від 03.09.2018);

відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 24.07.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" про стягнення 698250,46 грн боргу, 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафних санкцій, 344,34 грн 3% річних за договором поставки мінеральних добрив № ЗР-207/17Д/МД. Підсудність спору обґрунтована тим, що за умовами договору поставка товару здійснюється за адресою: 343808, станція Біла Церква, Київська обл. За змістом ст.ст. 27, 29 Господарського процесуального кодексу України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Оскільки місцем виконання договору, який є підставою позову, є м. Біла Церква, вказаний позов підсудний господарському суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.07.2018 вказану позовну заяву залишено без руху.

09.08.2018 через канцелярію господарського суду Київської області позивачем, на виконання ухвали господарського суду Київської області від 30.07.2018, було подано заяву б/н від 07.08.2018 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 13.08.2018 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 03.09.2018, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Позовні вимоги, обґрунтовані наступним:

- 13.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № ЗР-207/17Д/МД;

- 20.11.2017 сторонами було підписано специфікацію № 1, якою погодили поставку селітри аміачної, карбаміду в загальній кількості 226 тон, загальною вартістю 2121500,66 грн. Строк поставки до 15.02.2018;

- позивач відповідно до платіжного доручення № 3105 від 24.11.2018 сплатив відповідачу 2121500,66 грн попередньої оплати за товар;

- відповідно до видаткових накладних № 2183 від 30.03.2018, № 2287 від 30.03.2018, № 4537 від 02.05.2018 відповідач поставив позивачу товар загальною вартістю 1423250,20 грн, отже виконав свої зобов'язання з поставки товару лише частково. Оплаченим, але не поставленим залишився товар загальною вартістю 698250,46 грн.

В судовому засіданні 03.09.2018 суд заслухав пояснення представника позивача, представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.09.2018.

В судовому засіданні 25.09.2018 суд заслухав пояснення представника позивача, представник відповідача в судове засідання не з'явився. Суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 09.10.2018.

09.10.2018 в судовому засіданні суд заслухав пояснення представника позивача, представник відповідача в судове засідання не з'явився. Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень вх. № 26857/18 від 28.08.2018, вх. № 28968/18 від 18.09.2018. Крім того, ухвали господарського суду Київської області були розміщені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Оскільки судом було надіслано ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № ЗР-207/17Д/МД. Крім того, сторонами було підписано протокол розбіжностей від 22.11.2017, який відповідно до п. 3 даного протоколу є невід'ємною частиною договору поставки № ЗР-207/17Д/МД від 13.11.2017. Відтак, суд цитує умови договору у їх кінцевій узгодженій редакції.

За умовами п.п. 1.1., 1.2. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставити (передати) у власність покупця мінеральні добрива (товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначається специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору.

Ціна однієї метричної тонни мінеральних добрив (включаючи упаковку, в разі її наявності) і загальна вартість замовленого товару вказані у специфікаціях/додатках до даного договору. Покупець здійснює оплату вартості товару шляхом прямого банківського переказу грошових коштів у національній валюті України, на розрахунковий рахунок постачальника, на підставі виставлених рахунків постачальника на умовах 100% передоплати в термін, зазначений у відповідному рахунку, якщо інше не передбачається в додатках (п.п. 3.1., 4.1. договору).

20.11.2017 сторонами було підписано специфікацію № 1, якою погодили поставку селітри аміачної, карбаміду в загальній кількості 226 тон, загальною вартістю 2121500,66 грн. Строк поставки до 15.02.2018. Серед іншого, сторони погодили, що покупець оплачує постачальнику 100% вартості товару, що складає 2121500,66 грн шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 24.11.2017. Відвантаження товару здійснюється в строки, вказані в п. 1 даної специфікації (до 15.02.2018) за умови надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника відповідно до правил Інкотермс у редакції 2010 року CPT - Carriage Paid to (перевезення сплачене до), за адресою: 343808, станція Біла Церква, Київська обл.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак, правовідносини, що з нього виникають регулюються відповідними положеннями Глави 30 Господарського кодексу України та Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату товару № 20668 від 20.11.2017 на суму 2121500,66 грн зі строком сплати до 24.11.2017.

Позивач відповідно до платіжного доручення № 3105 від 24.11.2018 сплатив відповідачу 2121500,66 грн попередньої оплати за товар.

Відтак, судом встановлено, що позивачем належним чином виконано свої договірні зобов'язання.

Відповідно до видаткових накладних № 2183 від 30.03.2018, № 2287 від 30.03.2018, № 4537 від 02.05.2018 відповідач поставив позивачу товар загальною вартістю 1423250,20 грн, отже виконав свої зобов'язання з поставки товару лише частково.

Суд встановив, що оплаченим, але не поставленим залишився товар загальною вартістю 698250,46 грн (2121500,66 грн - 1423250,20 грн).

Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 458 від 27.06.2018, в якому повідомив про те, що втратив інтерес до отримання недопоставленого товару у зв'язку з простроченням поставки, просив повернути залишок попередньої оплати, а також сплатити пеню та штраф відповідно до умов договору (копії листа-вимоги та доказів його надсилання на юридичну адресу відповідача (описів вкладення у цінні листа та фіскальних чеків) відповідачу містяться в матеріалах справи).

Відповідач залишив вказаний лист без відповіді або задоволення. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 698250,46 грн боргу, 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафних санкцій, 344,34 грн 3% річних.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Специфікацією від 20.11.2017 сторони погодили строк поставки товару до 15.02.2018. Часткові поставки товару були здійснені № 2183 від 30.03.2018, № 2287 від 30.03.2018, № 4537 від 02.05.2018. Отже, судом встановлено, що відповідач здійснив поставку не в повному обсязі та з простроченням встановленого в специфікації строку. Недопоставленим залишився товар загальною вартістю 698250,46 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки, позивач звертався до відповідача з листом, в якому повідомив про те, що втратив інтерес до поставки товару та просив повернути залишок попередньої оплати та відповідачем вказана вимога залишена без задоволення, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 698250,46 грн попередньої оплати.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафних санкцій, 344,34 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За порушення строків поставки товару постачальник, за кожний день прострочення поставки, сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставка якого прострочена. У випадку прострочення постачальником термінів поставки, недопоставки товару на строк більше 20 календарних днів, покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 10% вартості товару, вказаної в специфікації. Штраф сплачується постачальником протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від покупця (п.п. 5.1., 5.5., 5.5.1. договору).

Суд, перевіривши розрахунки, надані позивачем, встановив, що вони є арифметично вірними, складеними відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору.

Суд зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву або контррозрахунку суми боргу та інших нарахувань.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 698250,46 грн боргу, 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафних санкцій, 344,34 грн 3% річних обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 55999,88 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підтвердження вказаних витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги № 17/08-03 від 07.08.2017, рахунок на оплату №62 від 11.05.2018, платіжне доручення № 4609 від 18.05.2018 про сплату 55999,88 грн відповідно до вказаного договору.

Виходячи з наведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачем не подано заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, суд покладає витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на відповідача.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 15850,13 грн. Водночас, належна до сплати за подання даного позову сума судового збору складає 15846,69 грн, тож судовий збір покладається на відповідача у сумі 15846,69 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (09151, Київська обл., Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, ) 698250,46 грн боргу, 145700,99 грн пені, 212150,07 грн штрафу, 344,34 грн 3% річних, 15846,69 грн судового збору, а також 55999,88 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 19.10.2018

Суддя А.Ф. Черногуз