ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2018

Справа № 910/10143/18

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління № 33" (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 193; ідентифікаційний код 01269589)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шатро Інжиніринг" (04053, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 34, літера А; ідентифікаційний код 35744217)

про стягнення 40 562, 30 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління № 33" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шатро Інжиніринг" про стягнення заборгованості в розмірі 144 638, 62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що за умовами договору підряду № 1 від 15.03.2015, укладеного між сторонами, позивач виконав будівельні роботи на загальну суму 7 051 894, 87 грн., проте відповідачем було сплачено лише 6 947 818, 55 грн., у зв’язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 144 638, 62 грн., яка складається з основного боргу - 104 076,32 грн., пені - 16 857, 50 грн., 3% річних - 4 311, 00 грн. та інфляційних нарахувань - 19 393,80 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

22.08.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача лише пеню - 16 857, 50 грн., 3% річних - 4 311, 00 грн. та інфляційні нарахування - 19 393,80 грн. у зв’язку з тим, що відповідачем 10.08.2018 було сплачено основний борг в розмірі 104 076, 32 грн.

Судом встановлено, що заява позивач про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак суд вважає за доцільне здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням даної заяви.

03.09.2018 до Господарського суд міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог.

12.09.2018 до Господарського суд міста Києва надійшла відповідь на відзив.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шатро Інжиніринг" (генеральний підрядник), яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Шатро" та Приватним акціонерним товариством "Будівельно-монтажне управління № 33" (підрядник) було укладено договір підряду № 1 за умовами якого генеральний підрядник доручає, а підрядник бере на себе зобов’язання власними та/або залученими силами та засобами на свій ризик якісно, у встановлені даним договором строки та порядку, виконати комплекс будівельних робіт по етапам (видам робіт), по будівництву об’єкта згідно виданої генеральним підрядником проектної документації, об’єктних та локальних кошторисів та додатків до договору, і здати виконані будівельно-монтажні роботи, а генеральний підрядник зобов’язується прийняти результат виконаних робіт і оплатити їх згідно умов цього договору.

За даним договором сторонами погоджено, наступне:

"Об’єкт", "Об’єкти" – це благоустрій території на будівництві багатоквартирних житлових будинків № 10, № 10 А, № 10 Б, № 10 В, № 12 по вул. Л.Українки в с. Святопетрівське, в Києво-Святошинському районі, Київської області, Україна;

"Роботи" – комплекс будівельно-монтажних робіт, а саме: улаштування дорожнього покриття (благоустрій територій) типу 1.2. А, 1.2. Б, 2, 3, 4 по вул. Л. Українки № 10, № 10А, № 10В, № 12 в с. Святопетрівське, в Києво-Святошинському районі, Київської області, Україна.

Підпунктом 2.2. договору встановлено, що генеральний підрядник виконує роботи згідно графіком виконання робіт по кожному об’єкту та виду робіт, які є невід’ємною частиною договору та додаткових угод до нього та оформленні у вигляді додатків.

Відповідно до п.п. 2.3. договору, строк виконання підрядником робіт по об’єкту починається з настанням останньої з подій: передача підряднику будівельного майданчик (фронту робіт) (п.п. 2.3.1. договору); передача підряднику проектної документації (п.п. 2.3.2. договору); оплата підряднику авансового платежу на умовах даного договору та додатків до нього (п.п. 2.3.3. договору).

Договірна ціна виконання всіх робіт за цим договором визначається додатковою угодою на кожний етап (вид) робіт, додатками до якої буде детальний графік виконання робіт та графік платежів по кожному об’єкту. Остаточна ціна робіт визначається на підставі підписаних сторонами актів форми КБ-2в та довідок форми КБ-3, які складаються по фактичним обсягам виконаних робіт та погодженої генеральним підрядником вартості матеріально-технічних ресурсів по кожному об’єкту та кожному етапу (виду) робіт. (п.п. 4.1. договору).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.03.2016 до договору підряду № 1 від 15.02.2016 сторони погодили, що підрядник бере на себе зобов’язання власними та/або залученими силами та засобами на власний ризик , якісно, у встановлені цією додатковою угодою та додатками строки та порядку, виконати будівельні роботи з улаштування дорожнього покриття (благоустрій територій) типу 1.2. А, 1.2. Б, 2, 3, 4 по вул. Л. Українки № 10, № 10А, № 10В, № 12 в с. Святопетрівське, в Києво-Святошинському районі, Київської області, Україна.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 встановлено, що загальна ціна виконання робіт за цією додатковою угодою складає 6 403 914, 18 (шість мільйонів чотириста три тисячі дев’ятсот чотирнадцять) гривень 18 коп., крім того ПДВ 20 % ) 1 280 782, 84 грн. (один мільйон двісті вісімдесят тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 84 коп., а разом з ПДВ 20 % - 7 684 697, 02 (сім мільйоні шістсот вісімдесят чотири тисячі шістсот дев’яносто сім) гривень 02 коп. Остаточна ціна робіт за цією додатковою угодою визначається на підставі підписаних сторонами актів форми КБ-2в та довідок Форми КБ-3, які складаються по фактичним обсягам виконаних робіт та погодженої замовником вартості матеріально –технічних ресурсів.

Крім того сторони додатковою угодою № 2 від 15.03.2016 до договору підряду № 1 від 15.03.2016 погодили викласти п.п. 5.2.6. договору в наступній редакції: " Від кожної оплати за виконані роботи по кожному об’єкту (без врахування вартості матеріалів) генеральний підрядник притримує (не перераховує) 5 % в якості гарантії підрядника виконання своїх зобов’язань за договором.

Підпунктом 5.2.2. договору встановлено, що до 20 числа кожного місяця підрядник подає генеральному підряднику акти виконаних робіт по формі КБ-2в за реєстром та довідки КБ-3 за звітний місяць та план робіт на наступний місяць.

Відповідно до п.п. 5.2.4. договору до 15 числа наступного за звітним місяцем генеральний підрядник сплачує підряднику вартість фактично виконаних робіт на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт по формі КБ-2В та довідки КБ-3, з урахування сплачених раніше авансів, штрафних санкцій та інших відрахувань за цим договором по кожному об’єкту, та витрат згідно п.п. 6.4. договору.

100 % від загальної суми утриманої генеральним підрядником за вказаним вище п.п. 5.2.6. договору, підрядник отримує протягом року, після підписання сторонами остаточного акту прийому-передачі виконаних робіт по об’єкту (п.п. 5.2.7 договору).

Підпунктом 6.1. договору встановлено, що генеральний підрядник приймає виконані підрядником належним чином роботи по кожному об’єкту щомісячно, шляхом підписання актів приймання виконаних робіт форми КБ-2В (надалі Акти) та довідок (Форма КБ-3), які передається за реєстром та є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи.

У разі порушення термінів оплати виконаних робіт генеральний підрядник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діє у відповідний період від суми невиконаного в строк грошового зобов’язання (пеня за прострочку сплати авансових платежів не застосовується) (п.п. 9.3. договору).

Відповідно до п.п. 2.1. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом строку визначеного в п.п. 2.2. договору, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на виконання умов договору підряду ним було виконано будівельні роботи на загальну суму 7 051 894, 87 грн., що підтверджується підписаними сторонами довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (довідки КБ-3) та актами приймання виконаних будівельних робіт (акти КБ-2).

Однак в порушення умов договору підряду та додаткових угод до даного договору відповідачем було здійснено оплату лише на загальну суму 6 947 818, 55 грн., що підтверджується банківськими виписками рахунку позивача, у зв’язку з цим сума заборгованості відповідача перед позивачем на дату звернення до суду з даним позовом склала 104 076, 32 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензією № 117 від 24.04.2018 погасити існуючу заборгованість, однак, така претензія на дату звернення до суду відповідачем була проігнорована.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що між сторонами на виконання умов договору підряду дійсно було підписано ряд актів виконаних робіт за формою КБ-2в та здійснено ряд оплат, відповідно до платіжних доручень, котрі є додатковими до даної позовної заяви, однак, на думку відповідача, дані документи є первинним фінансовим документом, що підтверджує саме фінансові показники виконаних робіт, окрема вартість закупівлі матеріальних ресурсів, їх цільове призначення підрядником, однак аж ніяк не можуть свідчити про повне виконання позивачем всіх зобов’язань передбачених договором підряду.

Із поданого відзиву вбачається, що з огляду на те, що позивач в порушення умов договору підряду не склав та не передав на узгодження відповідачеві остаточний акт прийому-передачі повного комплексу виконаних робіт, у відповідача не виникли обов’язку перед позивачем щодо сплати заборгованості в загальному розмірі гарантійного платежу – 67 918, 23 грн., як це передбачено п.п. 5.2.7. договору, а відтак, на думку відповідача станом на дату звернення позивача до суду за відповідачем рахувалася заборгованість в розмірі 36 158, 09 грн.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 1 від 15.03.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором будівельного підряду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 2 статті 875 Цивільного кодексу України встановлено, що договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. (ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами, на виконання п.п. 6.1. договору, було підписано: за травень 2016 – довідку про вартість виконаних робіт та витрати на суму 2 531 204, 33 грн. та акт № 1 на суму 1 309 740,17 грн. та 1 221 464,16 грн.; за червень 2016 – довідку про вартість виконаних робіт та витрати на суму 1 228 580, 71 грн., акт № 1 на суму 948 645,01 грн. та акт № 2 на суму 279 935, 70 грн.; за вересень 2016 – довідки про вартість виконаних робіт та витрати на суму 1 539 915, 79 грн. та на суму 249 692, 96 грн., акт № 1 на суму 1 539 915, 79 грн. та акт № 2 на суму 249 692, 96 грн., за жовтень 2016 – довідку про вартість виконаних робіт та витрати на суму 308 495,96 грн. та акт № 1 308 495,96 грн.; за листопад 2016 – довідку про вартість виконаних робіт та витрати на суму 428 506,86 грн. та акт № 1 на суму 428 506,86 грн.; за грудень 2016 – довідку про вартість виконаних робіт та витрати на суму 765 498, 26 грн. та акт № 1 на суму 765 498, 26 грн. Загальна сума наданих позивачем робіт склала 7 051 894, 87 грн.

Суд вказує, що зазначені вище довідки та акти підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками, а тому, враховуючи, що сторонами не заперечується факт підписання зазначених актів та довідок, суд вважає, що надані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень, а відтак, відповідач погодив факт належного виконання позивачем робіт за договором підряду.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд вказує, що з наявних в матеріалах справи доказів, а саме банківських виписок по рахунку позивача, вбачається, що відповідачем частково було оплачено роботу позивача за договором підряду на загальну суму 6 974 818, 55 грн., а саме: 13.04.2016 – 1 000 000, 00 грн., 26.04.2016 – 500 000, 00 грн., 28.04.2016 – 500 000, 00 грн., 20.05.2018 – 1 000 000, 00 грн., 30.05.2018 – 500 000, 00 грн., 08.07.2016 – 600 000, 00 грн., 15.07.2016 – 1 000 000, 00 грн., 22.07.2016 – 400 000, 00 грн., 17.10.2016 – 400 000,00 грн., 25.11.2016 – 120 000,00 грн., 12.01.2017 – 245 787,27 грн., 20.01.2017 – 240 000, 00 грн., 30.01.2017 – 250 000, 00 грн., 06.02.2017 – 50 000, 00 грн., 06.02.2017 – 50 000, 00 грн., 22.03.2017 – 92 031, 28 грн.

З огляду на викладене вище, та враховуючи наявний в матеріалах справи акти звірки, станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідача з основного боргу складала 104 076,32 грн., в тому числі гарантійний платіж в розмірі 67 918, 23 грн., суму якого сторонами було погоджено договором та графіком фінансування робіт по об’єкту.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наявну в матеріалах справи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка у свою чергу була прийнята судом до розгляду, з якої вбачається, що відповідачем 10.08.2018 було погашено існуючий основний борг в сумі 104 076,32 грн., у зв’язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача лише пеню – 16 857, 50 грн., 3% річних – 4 311, 00 грн. та інфляційні нарахування – 19 393,80 грн., які були нараховані за несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов’язань.

Суд вказує, що факт сплати відповідачем існуючої заборгованості в розмірі 104 076,32 грн. підтверджується наданою позивачем банківською випискою від 10.08.2018.

Стосовно тверджень відповідача щодо того, що в останнього не виник обов’язок повернення гарантійного платежу позивачу у зв’язку з тим, що останнім не було складено остаточного акту приймання-передачі повного комплексу виконаних робіт, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 6.1. договору генеральний підрядник приймає виконані підрядником належним чином роботи по кожному об’єкту щомісячно, шляхом підписання актів приймання виконаних робіт форми КБ-2В (надалі Акти) та довідок (Форма КБ-3), які передається за реєстром та є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи.

Підпунктом 5.2.2. договору встановлено, що до 20 числа кожного місяця підрядник подає генеральному підряднику акти виконаних робіт по формі КБ-2в за реєстром та довідки КБ-3 за звітний місяць та план робіт на наступний місяць.

Відповідно до п. 5.2.4. договору до 15 числа наступного за звітним місяцем генеральний підрядник сплачує підряднику вартість фактично виконаних робіт на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт по формі КБ-2В та довідки КБ-3, з урахування сплачених раніше авансів, штрафних санкцій та інших відрахувань за цим договором по кожному об’єкту, та витрат згідно п. 6.4. договору.

Договірна ціна виконання всіх робіт за цим договором визначається додатковою угодою на кожний етап (вид) робіт, додатками до якої буде детальний графік виконання робіт та графік платежів по кожному об’єкту. Остаточна ціна робіт визначається на підставі підписаних сторонами актів форми КБ-2в та довідок форми КБ-3, які складаються по фактичним обсягам виконаних робіт та погодженої генеральним підрядником вартості матеріально-технічних ресурсів по кожному об’єкту та кожному етапу (виду) робіт. (п.п. 4.1. договору).

Суд вказує, що договором підряду № 1 від 15.03.2016 закріплено, що Остаточний акт прийому-передачі – це остаточний акт прийому передачі виконаних робіт, що підтверджує виконання всього комплексу передбачених договором та додатком до нього робіт та відсутність у генерального підрядника зауважень до підрядника з приводу їх виконання.

Відтак, враховуючи п.п. 5.2.7. договору підряду, яким встановлено, що 100 % від загальної суми утриманої генеральним підрядником за вказаним вище п.п. 5.2.6. договору, підрядник отримує протягом року, після підписання сторонами остаточного акту прийому-передачі виконаних робіт по об’єкту, а тому, суд погоджується з доводами позивача, які зазначені у відповіді на відзив, щодо того, що останній акт між сторонами було підписано 12.12.2016, який фактично і був остаточним, адже, підтверджував виконання (закінчення виконання) робіт передбачених договором з боку позивача, а враховуючи, що його було підписано без зауважень з боку генерального підрядника, суд вказує, що термін на утримання гарантійного строку сплив 12.12.2017.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що договором підряду № 1 від 15.03.2016 чітко не закріплено особливих вимог та форми до складання так званого Остаточного акту прийому-передачі, як це наприклад передбачено до актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2В) та довідок (форма КБ-3), а тому, суд не вбачає підстав для того, щоб акт приймання-передачі виконаних робіт від 12.12.2016 не брати до уваги у якості остаточного (кінцевого).

Разом з тим, здійснення відповідачем часткової оплати до відкриття провадження у справі та погашення існуючої заборгованості 10.08.2018, свідчить лише про те, що відповідач не має зауважень до виконаних позивачем робіт, а існуюча заборгованість в останнього утворилася виключно внаслідок неналежного виконання умов договору підряду № 1 від 15.03.2018, а не з підстав ненадання підрядником так званого остаточного акта приймання-передачі виконаних робіт.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача за період з 16.01.2017 по 04.06.2018 пені в розмірі 16 857, 50 грн., 3 % річних в розмірі 4 311, 00 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 19 393, 80 грн., суд вказує наступне.

За невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п.п. 9.1. договору).

Відповідно до п.п. 5.2.4. договору до 15 числа наступного за звітним місяцем генеральний підрядник сплачує підряднику вартість фактично виконаних робіт на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт по формі КБ-2В та довідки КБ-3, з урахування сплачених раніше авансів, штрафних санкцій та інших відрахувань за цим договором по кожному об’єкту, та витрат згідно п. 6.4. договору.

У разі порушення термінів оплати виконаних робіт генеральний підрядник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діє у відповідний період від суми невиконаного в строк грошового зобов’язання (пеня за прострочку сплати авансових платежів не застосовується) (п. 9.3. договору).

Підпунктом 9.4. договору встановлено, що штрафні санкції, які підлягають стягненню, відповідно до умов цього договору та/або чинного законодавства України, нараховуються за весь час невиконання або неналежного виконання договірних зобов’язань.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд вважає за необхідне зауважити, що враховуючи дату підписання між сторонами останнього акту приймання-передачі (остаточного) – 12.12.2016 та п.п. 5.2.7. договору, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем пені за період з 01.12.2017 по 04.06.2018, інфляційних нарахувань та 3 % річних за період з 16.01.2017 по 04.06.2018 на суму гарантійного платежу в розмірі 67 918, 23 грн. є неправомірний, оскільки, обов’язок повернення даної суми (відповідно до п.п. 5.2.7. договору) виник у відповідача саме 13.12.2017, а відтак, період нарахування позивачем пені, 3 % та інфляції на суму гарантійного платежу в розмірі 67 918, 23 грн. повинен бути з 13.12.2017 по 04.06.2018.

Крім того, враховуючи іншу частину суми заборгованості, а саме, 36 158, 09 грн., яку відповідач повинен був оплати позивачу не пізніше 16.01.2017 (згідно з п.п. 5.2.4. договору), то на зазначену суму, необхідно застосовувати такий період нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, який зазначає позивач, оскільки, він відповідає умовам договору та не суперечить вимогам чинного законодавства, а відтак, на суму 36 158, 09 грн. пеню необхідно нараховувати за період з 01.12.2017 по 04.06.2018, 3% річних та інфляційні нарахування за період з 16.01.2017 по 04.06.2018.

З огляду на викладене вище, за розрахунком суду, обґрунтованою сумою, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок неналежного виконання останнім своїх грошових зобов’язань, в періоди зазначені вище, є пеня в розмірі 16 351, 57 грн., 3 % річних в розмірі 2 472, 13 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 9 943, 83 грн., а відтак, дана вимога позивач підлягає частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління № 33" задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шатро Інжиніринг" (04053, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 34, літера А; ідентифікаційний код 35744217) на користь Приватного акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління № 33" (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 193; ідентифікаційний код 01269589) пеню в розмірі 16 351 (шістнадцять тисяч триста п’ятдесят одна) грн. 57 коп., 3 % річних в розмірі 2 472 (дві тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 13 коп., інфляційні нарахування в розмірі 9 946 (дев’ять тисяч дев’ятсот сорок шість) грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 992 (одна тисяча дев’ятсот дев’яносто два) грн. 65 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.10.2018.

Суддя                                          Д.О. Баранов