ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2431/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, 61004, м. Харків, вул.. Москалівська, 57/59, код 39590621
доУправління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації, 63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул.. Бєльовська, 84, код 03196481 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області, 63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул. Харківська, 127, код 37886402 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України, 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю № Др-12-0218 від 27.02.2018

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю № Дор-0221/12095 від 17.10.2018

третьої особи УДК не зявився

третьої особи МСП України не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.09.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 5 742,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 15 650,68 грн. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором №31/07 від 01.07.2017 про фінансування пільг населенню повязаних із споживанням природного газу. В якості правових підстав посилається, зокрема, на норми статей 612, 625 ЦК України.

Судові витрати в сумі 1762,00 грн. сплаченого судового збору просить також стягнути з відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2018 було відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи № 922/2431/18 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами наданими сторонами та залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області.

17.09.2018 відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву (вх. № 26983) в якому відповідач повністю заперечує проти вказаного позову, вважає предявлені до нього позовні вимоги безпідставними, оскільки зобовязання за умовами Договору про взаємне співробітництво та фінансування пільг населенню № 31/07 від 01.07.2015р., який укладено з ТОВ «Харківгаз Збут», виконувалися належним чином, без порушень діючого законодавства з боку Управління.

При цьому, відповідач не заперечує порушень законних прав позивача щодо отримання в повному обсязі компенсації за надані пільги населенню на послуги із споживання природного газу, однак у вказаному спорі Управління праці вважає себе неналежним відповідачем, оскільки не приймало на себе відповідних зобовязань за Договором і чинним законодавством на Управління вказані повноваження не покладалися. Та вважає, що відповідач як головний розпорядник бюджетних коштів не несе відповідальності за борговими зобовязаннями держави, що виходять за межі відповідних бюджетних призначень.

Третьою особою - Управлінням Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області 17.09.2018 були надані до суду пояснення щодо позовних вимог (вх. № 27036).

В своїх поясненнях третя особа вказує, що виділення та розподіл коштів місцевого бюджету, за рахунок яких здійснюється відшкодування витрат з надання пільг та субсидій, не відноситься до функцій територіальних органів казначейської служби.

Згідно з п. п. б п.4 ч.І ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного .бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (зі змінами) та Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку

фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку визначено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у відповідних місцевих бюджетах на зазначені цілі.

Відповідно п.4 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій(зі змінами), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20 обласні державні адміністрації можуть приймати рішення про централізоване перерахування субвенцій, без розподілу їх між бюджетами районів і міст обласного значення пропорційно за видами послуг, за згодою відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. На виконання вищевказаного пункту Харківською обласною державною адміністрацією були прийняті відповідні рішення про централізоване перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг і субсидій:

- у 2015 році Розпорядження №17 від 15.01.2015р.Про розрахунки по пільгах і субсидіях населенню;

- у 2016 році Розпорядження №3 від 12.01.2016р.Про розрахунки по пільгах і субсидіях населенню.

Відповідно до вищевказаних функцій органів казначейства, управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області відображають в обліку проведені видатки, щодо погашення заборгованості Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації за надані субсидії населенню на спожитий природний газ, відповідно отриманих повідомлень від Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про проведення відповідного спільного протокольного рішення про організацію централізованого взаєморозрахунку протягом одного операційного дня.

18 вересня 2018 року до суду надійшло клопотання ТОВ "Харківгаз Збут" (вх. № 27144) відповідно до якого позивач просить суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2018 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою від 19.09.2018 учасників справи було повідомлено про те, що судове засідання по розгляду справи відбудеться 02.10.2018.

27.09.2018 позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 28161), згідно якої позивач з доводами відповідача не погоджується в повному обсязі, вважає, що у спірних правовідносинах саме відповідач виступає як зобов'язана сторона, оскільки як розпорядник коштів місцевих бюджетів. здійснює розрахунки з постачальниками послуг.

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 02.10.2018 про відкладення судового засідання на 18.10.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Треті особи правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили.

Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали від 02.10.2018 про призначення розгляду справи на 18.10.2018.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників третіх осіб.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.10.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 р. здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП), згідно рішення № 1588 від 21.05.2015 р. (переоформлена на безстрокову рішенням НКРЕКП від 08.09.2015 р. № 2283), з 11.05.2017 р. - на підставі рішення НКРЕКП № 633 від 11.05.2017 р.

Також, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» здійснює господарську діяльність з постачання природного тазу для категорії споживачів такої як населення, відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758, що діяла до 31.03.2017 р. включно (далі - Положення № 758), та відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для Забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 22.03.2017 року № 187, що діє з 01 квітня 2017 р. (далі - Положення № 187).

01.07.2015 р. між ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (далі - Позивач, Постачальник, Товариство) та Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (далі - Управління, Відповідач) було укладено договір № 31/07 на фінансування пільг населенню (далі - Договір).

Предметом вказаного Договору є відносини Сторін щодо фінансування цих пільг, повязаних із споживанням природного газу населенням.

Згідно з умовами Договору Постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує пільги, а Управління здійснює проведення розрахунків за спожитий газ у частині пільг, повязаних із споживанням природного газу населенням, яке має відповідні пільги відповідно до Постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 (зі змінами) та Постанови КМУ від 04.03.2002 року № 256.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору Постачальник щомісячно до 5-го числа місяця, що слідує за звітним, складає та надає Управлінню розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, згідно затвердженої форми 2-пільга.

Згідно п. 2.3.1. Договору, сторони зобовязуються щомісячно, не пізніш 8 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує пільги.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно п. 3.1 Договору сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Даний договір набирає чинності з 01 липня 2015 р. і діє в частині реалізації газу постачальником до 31 грудня 2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг для населення - до їх повного здійснення (п. 7.1 договору).

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Так, Законами України "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" тощо встановлені пільги з оплати послуг з газопостачання для окремих категорій осіб.

У вище перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок Газопостачальної організації постачати природний газ «пільговій» категорії населення кореспондує безумовний обов'язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р. «Про затвердження Порядку Фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Постанова КМУ № 256) (в редакції, що діяла на момент спірних відносин), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 256 встановлено, що Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою КМУ № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних пільг населенню Красноградського району Харківської області є Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінету Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року № 117 затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення № 117) (в редакції, що діяла на момент спірних відносин).

Згідно п. З Положення № 117 Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою „1-пільга, в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Пунктом 11 Положення № 117 визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою «5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою «7- пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою «3- пільга»; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою „3-пільга; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами „4-пільга та „6-пільга.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01 липня по 31 грудня 2015 року Позивачем здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів загальною вартістю 2 739 310,55 грн.

На виконання умов Договору та у відповідності до вимог Положення № 117, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надавало розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам в минулому місяці (відповідно). Розрахунки за формою "2-пільга" щомісячно надавались Відповідачу, після чого сторонами складались акти за формою "3-пільга" (копії додані до позовної заяви).

З доданих Позивачем, актів звіряння розрахунків («Форма № 3-пільга»), за надані послуги, на які надаються пільги (по окремим відповідним пільговим категоріям) станом на кожний місяць 2015 р. - січень 2016 р. вбачається (7 стовбчик таблиці друга строчка (дані УПСЗН), яка існує заборгованість станом на відповідний місяць року.

При цьому, визначення суми заборгованості та періоду прострочення відшкодування пільг за послуги з газопостачання, не враховувалася сума за кодом КФК 90405 (субсидії), оскільки не е предметом Договору.

Відомості актів звірки, підписаних Сторонами, підтверджують достовірність та правомірність позиції ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Тобто, узгоджуючи відповідний акт звірки заборгованості («Форма № 3-пільга») УПСЗН Красноградської РДА тим самим, визначило та погодилось з кожним відповідним періодом прострочення відшкодування пільг, сумою заборгованості та періодом її виникнення.

З приписів п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, вбачається те, що розрахунок з підприємствами та організаціями, що надають послуги, повинен проводиться щомісячно.

Водночас, ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України передбачає, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», яким передбачено, що головні розпорядники місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, направляючи документи за формою - «2-пільга», формою "3-пільга" Відповідачу, Товариство щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні статті 530 ЦК України.

Пункт 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 р., передбачає, що головні розпорядники коштів бюджетів щомісяця готують Інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, і надсилають їх фінансовими органам райдержадміністрацій до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п. 11 Положення № 117 та п. 2 Постанови № 256, Відповідач був зобовязаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з отриманою від Позивача інформацією та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих Позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, однак, як зазначає Позивач та, що не спростовано належними та допустимими доказами під час розгляду справи Відповідачем, останній порушив зобовязання та здійснював розрахунки несвоєчасно.

У листі №31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011 р. Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

В своєму відзиві на позовну заяву Відповідач підтвердив, що з 1 липня по 31 грудня 2015 року Позивачем здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів загальною вартістю 2 739 310,55 грн. (аналогічні відомості містяться і в позовній заяві).

Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що Управління заперечує проти позовних вимог, посипаючись на виконання належним чином Договору № 31/07 від 01.07.2015 о. (про Фінансування пільг населенню пов'язаних із споживанням природного газу), укладеного між Позивачем та Відповідачем, при цьому «не заперечує наявність порушень законних прав Позивача щодо отримання в повному обсязі компенсації за надані пільги населенню на послуги із споживання природного газу, однак у вказаному спорі Управління вважає себе неналежним Відповідачем, оскільки не приймало на себе відповідних зобов'язань за Договором і чинним законодавством на Управління вказані повноваження не покладалися».

Проте, суд з даною позицією Відповідача не погоджується на підставі наступного.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (є Постачальником зі спеціальними обов'язками щодо постачання газу населенню, до 1 жовтня 2015 р. - гарантованим постачальником) надає послуги з газопостачання категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» тощо.

Відповідно до пункту 16 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКГ1 від 30.09.2015 р. № 2496, якщо побутовий споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати природного газу, у заяві-приєднанні постачальника із спеціальними обовязками має міститися відповідна інформація.

У разі отримання права на пільги з оплати природного газу побутовий споживач повинен звернутися до постачальника із спеціальними обов'язками з письмовою заявою та документами, що підтверджують його право на пільги.

Більш того, відповідно до Типового договору на постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2500, у разі отримання субсидії та/або пільг з оплати природного газу Споживач вносить плату за цим Договором в установленому законодавством порядку, але за умови, що Постачальник є субєктом, на якого в установленому законодавством порядку покладені спеціальні обовязки.

Постачальник із спеціальними обовязками - субєкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обовязки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу (п. 5 розділу І Правил постачання природного газу).

Вище перелічені Закони, що встановлюють право на отримання пільг та Правила постачання природного газу не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані вище положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян; визначеному законодавчо обов'язку Газопостачальної організації надавати послуги з постачання природного газу тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих, бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 БК України. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів:

- ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

- здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення е керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З огляду на викладене, вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг з газопостачання окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких Відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з Газопостачальними підприємствами, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги з газопостачання споживачам, метою діяльності Позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у Позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у Відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України): по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частиною Другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20- рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобовязана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Постанова ОСОБА_4 Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі N9 906/621/17 (за позовом ПАТ «Укртелеком» до Управління праці та соцзахисту про стягнення 781916,84 грн.) містить висновок, про правильне застосування норм права в аналогічних правовідносинах, а саме:

«8.1. У відносинах щодо розрахунків з постачальниками телекомунікаційних послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

8.2. Виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання».

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Постанова Верховного суду України по справі N9 927/345/17 від 13.02.2018 р. містить висновки, що не проведення відшкодування позивачу вартості наданих ним соціальних послуг певним категоріям громадян, які є предметом спору в даній справі, було б порушенням прав на мирне володіння майном (майновими правами), гарантованих Першим Протоколом, оскільки така бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Таким чином, суд повторює, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання пільг, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавства України і не залежать від їх бажання.

Отже, незалежно від того, що між сторонами укладений господарський договір, грошові зобовязання між сторонами Договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, які умови передбачили сторони у договорі.

Враховуючи вищевикладене, цитування та аналіз положень укладеного Договору Відповідачем у своєму відзиві не має юридичного значення, оскільки підставою для виникнення зобовязань між Сторонами була не його наявність, а вимоги відповідних актів цивільного законодавства України.

Приписами частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України унормовує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Зобов'язання припиняється згідно статті 598 Цивільного кодексу України частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями статей 525, 526, 527 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов'язання на підставі статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, УПСЗН має відповідати за зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону, а тому у Відповідача були усі наявні правові підстави для відшкодування ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» наданих пільг в частині оплати вартості природного газу відповідним мешканцям Красноградського району у 2015 році.

Проте, Відповідач вказує, що видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям, здійснюється з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України. Через УПСЗН проводяться компенсаційні виплати надавачам послуг лише в тому випадку, коли з державного бюджету надходить відповідна субвенція місцевим бюджетам.

За змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Листом від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що "деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)».

Отже, зобов'язання щодо виплати субсидій, на які згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Положеннями законодавства передбачено відшкодування позивачу понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах, яке повинно здійснюватися головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, яким у даній справі є Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах), а відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для позбавлення позивача, як особи, що надає послуги по постачанню природного газу на пільгових умовах, права на відшкодування вказаних вище витрат.

Відповідно до пункту 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, щодо доводів Відповідача про те, що воно нібито не несе відповідальності за своєчасні та в повному обсязі розрахунки нарахованих пільг, повязаних із споживанням природного газу населенням, то вони є безпідставними, адже у цих спірних правовідносинах саме Управління праці та соціального захисту населення Красноградської РДА (розпорядник коштів бюджетного фінансування) виступає як зобов'язана сторона і є належним відповідачем, оскільки згідно пункту 2 Порядку №256 саме Відповідач, як розпорядник коштів місцевих бюджетів, здійснює розрахунки з постачальниками послуг, що надає йому право на компенсацію видатків за рахунок коштів державного бюджету, зокрема, і в судовому порядку.

Поняття та функціонал розпорядників бюджетних коштів визначений підпунктом 47 статті 2 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобовязань та здійснення витрат бюджету.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням п.З Порядку № 256, де зазначено, що Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення, саме Управлінню праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Державою делеговане право взяття на себе бюджетних зобовязань та здійснення видатків на фінансування пільг за спожитий природний газ мешканцями Красноградського району Харківської області.

При визначенні періоду прострочення здійснення розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги населенню, розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, Позивачем було проаналізовано вищевикладені приписи п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, з якого чітко вбачається те, що розрахунок з підприємствами та організаціями, що надають послуги, повинен проводиться щомісячно, а також умови Договору, приписи ст. 530 ЦК України та положення Постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256. якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Умовами Договору, зокрема, п. 2.1.2, передбачено, що Постачальник щомісячно до 5-го числа місяця, що слідує за звітним, складає та надає Управлінню розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, згідно затвердженої форми 2-пільга.

Згідно п. 2.3.1. Договору, сторони зобовязуються щомісячно, не пізніш 8 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує пільги.

При цьому, у своєму відзиві Відповідач зазначив, що належним чином виконував умови Договору, і заперечень, щодо неналежного виконання Договору з боку Товариства також не заявлено.

Так, між сторонами щомісячно складались акти звіряння, що підтверджується актами звіряння розрахунків за 2015 рік (станом на 01.08.2015 р. - 01.01.2016 р.), затвердженої форми «3-пільга», підписаними Управлінням та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», надані останнім Управлінню відповідно до умов Договору та норм чинного законодавства.

Абзацом третім пункту 2 Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», яким передбачено, що головні розпорядники місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 р., головні розпорядники коштів бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, і надсилають їх Фінансовими органам райдержадміністрацій до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Фінансові органи райдержадміністрацій. в свою чергу, відповідно до 6. Порядку № 256 до 25 - го числа місяця, що настає за звітним, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх управлінням Державної казначейської служби в областях.

Факт надання (отримання Управлінням актів звіряння розрахунків (форма «3-пільга») підтверджується наявністю підпису уповноваженої особи з боку Управління та відсутністю будь - яких заперечень щодо виконання умов Договору Позивачем з боку Управління.

При цьому, як вище зазначалося, п. 5 Порядок № 256 передбачає, що головні розпорядники коштів бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, і надсилають їх фінансовими органам райдержадміністрацій до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Враховуючи, норми чинного законодавства, що регулюють порядок призначення пільг та їх відшкодування постачальникам соціальних послуг, зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання.

Позивач, направляючи документи за формою "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні статті 530 ЦК України.

Водночас, п. 5 Порядок № 256, передбачає для УПСЗН граничний строк для оформлення (підписання) актів до 22 числа наступного за звітнім.

Більш того, приписи п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, чітко вбачається те, що розрахунок з підприємствами та організаціями, що надають послуги, повинен проводиться щомісячно.

Ч. З ст. 254 Цивільного кодексу України передбачає, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Отже враховуючи, що звіряння розрахунків між Сторонами мало місце в даних спірних правовідносинах щомісяця (у місяці, наступного за звітнім), то граничний строк виконання розрахунків настає в останнє число місяця, слідуючого за наступними.

Як вже зазначалося судом вище, акти звірки підписані Сторонами, що підтверджує достовірність та правомірність позиції ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Тобто, узгоджуючи відповідний акт звірки заборгованості («Форма № 3-пільга» УПСЗН Красноградської РДА тим самим, визначило та погодилось з кожним відповідним періодом прострочення відшкодування пільг, сумою заборгованості та періодом її виникнення.

Судом перевірено арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_5, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 1 762,00грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області (63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул. Бєльовська, буд. 84, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (61004, Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ, МФО 300647, ) 3% річних в сумі 5 742,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 15 650,68 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

Судові витрати покласти на відповідача.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул.. Бєльовська, 84, код 03196481) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут (61004, м. Харків, вул.. Москалівська, 57/59, код 39590621) 1 762,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут (61004, м. Харків, вул.. Москалівська, 57/59, код 39590621).

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул.. Бєльовська, 84, код 03196481)

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області (63304, Харківська область, Красноградський район, м. Красноград, вул. Харківська, 127, код 37886402).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10).

Повне рішення складено 22.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_1