ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/563/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації

до відповідача-1: ОСОБА_1 установи "Погонянський психоневрологічний інтернат"

до відповідача-2: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут"

про визнання недійсною публічної закупівлі та договору постачання природного газу на суму 513074,32 грн.

за участю:

від прокуратури: ОСОБА_3,

від позивача - Івано-Франківської обласної ради: представник не з'явився,

від позивача - Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації: представник не з'явився,

від відповідача-1: ОСОБА_4,

від відповідача-2: ОСОБА_5

Суть спору:

Керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації із позовною заявою до ОСОБА_1 установи "Погонянський психоневрологічний інтернат" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" про визнання недійсною публічної закупівлі та договору на постачання природного газу № 41АВІFZ626-18 від 14.03. 2018 на загальну суму 513074,32 грн.

Позиція позивача.

Позовні вимоги керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області обґрунтував тим, що публічні торги, внаслідок яких був укладений зазначений договір відбулись із порушенням визначеної Законом України "Про публічні закупівлі" процедури. Вказав, що протягом п"яти місяців 2018 року на території Івано-Франківської області надзвичайних ситуацій не зареєстровано, а тому проведення закупівлі природного газу за переговорною процедурою із застосуванням ч. 2 ст. 35 Закону України "Про публічні закупівлі" є незаконною. Зазначив, що порушення процедури державних закупівель спричиняє істотну шкоду інтересам держави та територіальній громаді району, а виконання сторонами укладеного спірного договору призводить до неналежного та неефективного використання державних коштів.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві вх.№9378 від 25.06.2018 та відповідях на відзиви від 24.07.2018 вх.№11325/18 та вх.№11324/18.

Заперечення відповідача 1.

Відповідач ОСОБА_1 установа "Погонянський психоневрологічний інтернат" проти позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що проведення закупівлі природного газу із застосуванням переговорної процедури відбулось виключно для недопущення виникнення надзвичайної ситуації у зв"язку з припинення постачання газу для установи, де проживає 130 підопічних-людей з обмеженими можливостями, з яких 40 чоловік лежачих, оскільки таке припинення в холодну пору року, зважаючи на попередження Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА, могло призвести до людських втрат та значних фінансових втрат (замерзання та виведення з ладу опалювальної системи). Також зазначив, що договір на постачання природного газу № 41АВІFZ626-18 від 14.03.2018 укладений між ОСОБА_1 установою "Погонянський психоневрологічний інтернат" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" не суперечить вимогам законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечення на позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№11077/18 від 18.07.2018.

Заперечення відповідача 2.

Відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" проти позову заперечив. Обґрунтовуючи заперечення на позов вказав, що прокурор, оскаржуючи процедуру закупівлі безпосередньо до суду, порушив процедуру оскарження, яка визначена Законом України "Про публічні закупівлі", оскільки така скарга має подаватись до Антимонопольного комітету України. Зазначив, що застосування переговорної процедури закупівлі природного газу і укладення за її результатами відповідного договору здійснено з метою недопущення припинення газопостачання в холодну пору року в установі, в якій постійно проживають люди, які потребують спеціального догляду, оскільки таке припинення створить шкідливий вплив на здоров"я людей та позбавить їх безпечних умов проживання та праці. Також вказала, що зміст укладеного між сторонами договору на постачання природного газу відповідає вимогам ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", умови укладеного договору не відрізнялися від змісту тендерної пропозиції, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечення на позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№10869/18 від 13.07.2018 та запереченні на відповідь на відзив вх.№12170/18 від 10.08.2018.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 26.06.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 25.07.2018.

Ухвалою від 25.07.2018 постановлено продовжити підготовче провадження строком на 30 днів та відкласти підготовче засідання у справі на 18.09.2018.

18.09.2018 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 09.10.2018.

Представники позивачів - Івано-Франківської обласної ради та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації в судові засідання жодного разу не з'явилися, своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористалися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення повідомлялись належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (від 26.09.2018.2018 вх.№14488/18 та від 28.09.2018 вх.№14654/18) про вручення ухвали суду від 18.09.2018.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивачів належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи по суті без участі представників позивачів.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи у засіданні суду здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 09.10.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи, дослідження доказів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, дослідивши подані сторонами докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Предметом спору є вимога прокурора заявлена в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про визнання недійсним рішення тендерного комітету, оформленого Протоколом №9 від 05.03.2018 та договору про закупівлю природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи і пояснень представника відповідача та не заперечується прокурором 03.02.2018 КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" оприлюднено оголошення на електронному майданчику про проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу. 20.02.2018 відбувся аукціон, переможцем за результатами якого визнано ТОВ "Кастум". 23.02.2018 відповідачем 1 оприлюднено оголошення про намір укласти договір з переможцем.

В ході проведення переговорів із переможцем з"ясувалося, що ТОВ "Кастум" не виконав свої зобов"язання щодо підтвердження лімітів природного газу для інтернату на березень 2018.

02.03.2018 ПАТ "Тисменицягаз" надіслало на адресу Погонянського психоневрологічного інтернату повідомлення про припинення газопостачання згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687 "Про затвердження Порядку пообєктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам (крім населення)", у звязку з відсутністю підтверджених номінацій на березень 2018 року та надано час до 10:00 години 05.03.2018 для усунення цієї ситуації.

Станом на 06.03.2018 підтверджених номінацій по постачанню природного газу на березень 2018 року для інтернату ПАТ "Тисменицягаз" не отримало, про що свідчить лист надісланий ПАТ "Тисменицягаз" № Т8 03.1 -Сл-189-0318 від 06.03.2018 відповідачу 1, внаслідок чого створено небезпеку роботи газової котельні та систем водопостачання і опалення та виникнення обставин, що поставило під загрозу життя та здоровя підопічних інтернату.

05.03.2018 на засіданні тендерного комітету КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" прийнято рішення, оформлене Протоколом №9 про обрання та проведення закупівлі природного газу шляхом застосування скороченої переговорної процедури з ТзОВ "Івано-Франківськгаз збут" - наступним учасником аукціону. Згідно вимог п.3 ч.2 ст.35 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме нагальної потреби у здійсненні закупівлі у зв"язку з виникненням особливих економічних чи соціальних обставин, що унеможливлюють дотримання замовниками строків для проведення тендеру, а саме пов"язаних з негайною ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

14.03.2018 між ТзОВ "Івано-Франківськгаз збут" (постачальник) і ОСОБА_1 установою "Погонянський психоневрологічний інтернат" (споживач) укладено договір № 41АВІFZ626-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі-Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2018 році природній газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, річний плановий обсяг газу - до 47,830 тис. куб. м.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціна газу становить 8939,20 грн за 1 000 куб. м., крім того ПДВ 1787,84 грн, всього з ПДВ 10727,04 грн.

Згідно з п. 3.6 Договору, загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 513074,32 грн.

При винесенні рішення суд керувався наступним.

Приписами частин 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб'єктом владних повноважень.

Згідно з ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в абз. 4 п. 4 мотивувальної частини рішення від 08 квітня 1999 р. № 3-рп/99, інтереси держави є оціночною категорією, яка визначається і обґрунтовується прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту та зазначається орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. В п. 2 резолютивної частини цього рішення зазначено: під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти як орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України. Органи, уповноважені на здійснення контролю у сфері закупівель, не мають права втручатися у проведення процедур закупівель.

Державний фінансовий контроль в Україні здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". Виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та підзаконних нормативно-правових актів, прийнятих на виконання вказаного Закону, державний фінансовий контроль в Україні здійснюється органами Державної аудиторської служби.

Згідно з пунктами 4 - 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03 лютого 2016 р., Держаудитслужба, зокрема, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення моніторингу закупівель, здійснює контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку.

Отже, законодавством України чітко встановлено та визначено, що державним органом, який уповноважений порушувати у суді питання про визнання недійсними договорів, укладених за результатами закупівель, є Державна аудиторська служба.

Таким чином, всупереч ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор не вжив заходів щодо перевірки наявності підстав для представництва інтересів держави, а також наявність органів, які уповноважені відповідно до законодавства здійснювати захист таких інтересів у випадку їх порушення.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" ).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що прокурор перед зверненням до суду перевірив, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Крім того, згідно з ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, що відповідно до ст. 140 Конституції України, є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 2 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

В п. 3 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України встановлено принцип самостійності як один з принципів на яких ґрунтується бюджетна система України і який полягає в тому, що Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов'язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов'язання одне одного, а також за бюджетні зобов'язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Відповідно до пп. 4 п. "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування", територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Статтею 2 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Виходячи із вартості оспорюваного договору, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі", публічною закупівлею є придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги, конкурентний діалог, переговорна процедура закупівлі.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України "Про публічні закупівлі", переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками.

ОСОБА_1 установа "Погонянський психоневрологічний інтернат" при здійсненні оскаржуваної закупівлі природного газу застосував переговорну процедуру на підставі п. 3 ч. 2 ст. 35 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме нагальної потреби у здійсненні закупівлі у звязку з виникненням особливих економічних чи соціальних обставин, що унеможливлюють дотримання замовниками строків для проведення тендеру, а саме повязаних з негайною ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій, а також наданням у встановленому порядку Україною гуманітарної допомоги іншим державам. Застосування переговорної процедури закупівлі в таких випадках здійснюється за рішенням замовника щодо кожної процедури.

Прокурор обґрунтовуючи позов зазначив, що в період з грудня 2017 р. по травень 2018 р. у Тисменицькому районі не було зафіксовано надзвичайних ситуацій, ліквідація яких надавала б можливість відповідачам укласти оскаржуваний договір на умовах переговорної процедури.

У зв'язку з цим при вирішенні цього спору особливої уваги заслуговує дотримання принципу пропорційності.

У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що принцип пропорційності пов'язаний насамперед із проблемою правомірностей обмежень прав людини. Завдяки діяльності суду в праві Конвенції щодо кожного з прав людини склалися критерії припустимого втручання держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він набуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так і індивідуально-правових заходів.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а також законні сподівання щодо прибутку, що може вважатися правом власності відповідно до положення ст.1Протоколу (п.24 рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України").

Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

У п. 28 рішення Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" зазначено, що до встановленого прецедентного права Суду втручання має підтримувати "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більш того, в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики національні органи користуються певною свободою самостійного оцінювання під час імплементації законів, що регулюють власність та договірні відносини (див. mutatis mutandis, AGOSI v. The United Kingdom, рішення від 24.10.1986, серія А, N 108, п. 52).

Статтею 37 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у звязку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Статтею 207 ГК України, статтями 215 та 203 ЦК України передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо його зміст суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Зі змісту наведених норм права вбачається, що підставою недійсності договору може бути невідповідність його змісту вимогам закону, виключно у разі, якщо він ще і суперечить інтересам держави і суспільства його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Висновок суду.

Прокурор, вказуючи на порушення відповідачами вимог щодо порядку укладення оспорюваного договору, не обґрунтував, в чому саме полягає порушення інтересів держави, в чому полягають втрати, яких зазнала держава внаслідок порушень встановленого законом порядку проведення відкритих торгів, не обґрунтував змісту протиправного витрачання коштів місцевого бюджету, що унеможливило їх раціональне та ефективне використання, прокурор також не зазначив, в чому саме таке раціональне та ефективне використання полягає.

Прокурор також не навів жодного факту перевищення ліміту використання КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" бюджетних коштів. Зазначаючи про порушення інтересів держави в бюджетній сфері (тобто майнових інтересів), прокурор всупереч положенням статей 73-74 ГПК України не навів розміру шкоди, яка завдана та доказів на підтвердження наявності такої шкоди.

Прокурором не наведено жодного обґрунтування стосовно визнання договору на закупівлю недійсним, не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу того, що оспорюваний договір суперечить інтересам держави і суспільства та моральним засадам суспільства, а також наявності наміру хоча б у однієї з сторін договору щодо настання відповідних наслідків.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_1 установа "Погонянський психоневрологічний інтернат" є стаціонарною соціально-медичною установою на 130 ліжко-місць, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, соціально-побутового обслуговування, медичної допомоги та комплексу реабілітаційних заходів.

Також суд звертає особливу увагу на те, що особи із обмеженими можливостями, які перебувають в спеціалізованих установах та постійно прикуті до ліжка мають право на найбільш досяжний рівень здоровя без дискримінації за ознакою інвалідності, в тому числі право на комфортні умови проживання в цих закладах, яке їм зобов"язана забезпечити держава у відповідності до ст.3 Конституції України, якою визнано людину, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Діяльність як державних органів, так і органів місцевого самоврядування повинна бути спрямована не тільки на ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій, а насамперед на їх недопущення.

Суд вважає, що ОСОБА_1 установа "Погонянський психоневрологічний інтернат" забезпечуючи фундаментальні права людини, змушена була укласти договір на постачання природного газу з метою недопущення припинення теплопостачання в холодний період застосовуючи переговорну процедуру, оскільки в іншому разі, настання надзвичайних ситуацій було б неминучим.

Суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов"язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з випішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладених мотивів, позов керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області не належить до задоволення.

Судові витрати.

У відповідності до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на Прокуратуру Івано-Франківської області.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019(код 03530483) в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004 (код 00022510) та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. Леся Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 25925236) до ОСОБА_1 установи "Погонянський психоневрологічний інтернат" вул. Шевченка, 9, с. Погоня, Тисменицький район, Івано-Франківська область,76004 (код 03188731) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010 (код 39595350) про визнання недійсною публічної закупівлі та договору постачання природного газу на суму 513074,32 грн. відмовити.

Cудовий збір покласти на прокуратуру Івано-Франківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.10.2018

Суддя Максимів Т. В.