Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/506/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання В'юненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Анласт"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Качан О.О.; 2) ОСОБА_1

про визнання припиненою іпотеки та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном

В засіданні приймали участь:

від позивача: Мельник І.А. (дов. № 04/03.10.2016 від 03.10.2016 р.);

від відповідача: Левченко Я.В. (дов. № 02-03/1521 від 16.05.2018 р.);

від третіх осіб: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

24 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Анласт" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі Банк) за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Качан О.О.; ОСОБА_1., про визнання припиненою іпотеки та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.

Позивач просив визнати припиненою іпотеку за Договором іпотеки №733/041-Д9М/1, який укладений 28.07.2008 року між Банком та Товариством, та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Качан О.О., реєстровий номер 1233 (далі Договір іпотеки або Іпотечний договір); усунути перешкоди у здійсненні Товариством права користування та розпорядження своїм майном шляхом: зняття з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно: будівлю оптово-роздрібного торгового дому "Бурштин", загальною площею 1527,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,3888 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та вилучити з Державного реєстру іпотек запис на зазначені об'єкти обтяження.

В обґрунтування своїх вимог Товариство посилалося на укладений між Банком та Мединським А.В. Договір №3 від 27.12.2013 року (далі Договір №3) про внесення змін до кредитного договору №733/041-Д9М від 28.07.2008 року (далі Кредитний договір), на забезпечення якого укладався Договір іпотеки. Позивач вважає, що сторони уклавши Договір №3 змінили зобов'язання за Кредитним договором яке виражене в іноземній валюті - новим зобов'язанням, в національній валюті та дійшли фактичної згоди про те, що первісне зобов'язання між ними припиняється. Відтак, посилаючись на положення статті 604 Цивільного кодексу України, вважає, що у даних правовідносинах відбулась новація договору, тому первісне зобов'язання (Кредитний договір) забезпечене іпотекою припинилось, відповідно з того ж моменту припинились додаткові зобов'язання пов'язані з первісним, в тому числі і Договір іпотеки (згідно статті 17 Закону України "Про іпотеку").

Товариство вказує, що перебування майна ТОВ "Анласт" в іпотеці Банку істотно обмежує та порушує право позивача на використання та розпорядження майном у своїх інтересах. Свої позовні вимоги Товариство обґрунтовує наступними доказами: Договором про внесення змін №3 від 27.12.2013 року до Кредитного договору; рішенням Господарського суду Рівненської області №918/194/17 від 26.05.2017 року, яким встановлено, що зобов'язання в іноземній валюті по Кредитному договору припинились, у зв'язку з укладенням 27.12.2013 року Договору №3, яким змінено валюту кредиту в Національну валюту кредиту - гривню.

10.08.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення про новацію. Вказує, що за умовами Договору №3 зобов'язання ОСОБА_1. не було замінено на будь-яке інше зобов'язання, умов про припинення первісного зобов'язання, що виникло за Кредитним договором угода не містить, а зміна валюти зобов'язання, порядку або строку його виконання, встановлення порядку погашення заборгованості не може вважатися новацією в розумінні статті 604 Цивільного кодексу України. Вважає, що зобов'язання за Кредитним договором не припинені, майно Товариства перебуває в іпотеці Банку на законних підставах. Крім того, відповідач заперечує проти преюдиційного значення для даної справи рішення Господарського суду Рівненської області №918/194/17 від 26.05.2017 року.

20.08.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого останній вважає позиції відповідача, що наведені у відзиві, необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню. Крім іншого вказав, що Кредитний договір починаючи з 18.03.2014 року припинив свою дію у зв'язку з надісланням Банком боржнику письмового повідомлення №02-06/148 від 14.03.2014 року з вимогою про дострокове погашення кредиту.

06.09.2018 року Банк подав через відділ канцелярії суду письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, вказавши, що позивачем не спростовано жодного доводу відповідача.

09.10.2018 року, 16.10.2018 року та 18.10.2018 року позивачем подані додаткові письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Крім іншого, позивач посилається на припинення основного зобов'язання з підстав викладених в позовній заяві, та відповідно припинення Іпотечного договору на підставі п. 6.3 договору іпотеки №733/041-Д9М/1 від 28.07.2008 року. Вказує, що при укладенні договору №3 від 27.12.2013 року його сторони змінили предмет договору (тобто валюту кредиту), строк повернення кредиту, а також відсоткову ставку, відтак вбачається, що сторони дотримались всіх умов щодо норм про новаційний договір. Зазначає також, що обставина відсутності у назві Договору про внесення змін №3 від 27.12.2013 року слова "Новація", чи/або посилання в його змісті на новацію, абсолютно не змінює правової природи цього договору, оскільки на підставі аналізу його змісту, позивач вбачає факт виникнення нових зобов'язань Позичальника взамін первісних зобов'язань за Кредитним договором, що припинились.

Крім того, у своїх письмових поясненнях позивач посилається на рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.08.2016 року у цивільній справі №569/5813/14-ц, з аналізу якого вбачає, що основне зобов'язання в іноземній валюті за Кредитним договором припинилось з 27.12.2013 року з моменту укладення договору №3, а додаткова угода до Іпотечного договору, яка є обов'язковою у даному випадку не була укладена.

У судовому засіданні 22.10.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.10.2018 року заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві та письмових запереченнях.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25 липня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/506/18, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 серпня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 р. відкладено підготовче засідання на 04 вересня 2018 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 18 вересня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 вересня 2018 року відкладено розгляд справи по суті на 09 жовтня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року відкладено розгляд справи по суті на 22 жовтня 2018 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

28.07.2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (Банк) та Мединським Андрієм Володимировичем (Позичальник), укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 733/041-Д9М (Кредитний договір), за умовами якого Банк взяв на себе зобов'язання надати Позичальнику кредитні кошти на поточні витрати в іноземній валюті в сумі 300 000,00 доларів США, зі сплатою 14,0% річних за кредитом та комісії, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною його частиною.

Повернення кредиту, згідно з п. 1.1.2 Кредитного договору буде здійснюватись рівними частинами, періодично до 05 числа кожного місяця, в сумі 2 631,58 доларів США, починаючи з 05.02.2009 року та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 27.07.2018 року на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до п. 1.4 Кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат, щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає, зокрема, з майновим поручителем - ТОВ "Анласт" іпотечний договір №733/041-Д9М/1 від 28.07.2008 року.

Згідно з пунктами 7.1, 7.3 Кредитного договору, усі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов'язковим посиланням на цей договір і є невід'ємною складовою частиною даного договору. Договір набирає чинності з дати його укладення тадіє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

28.07.2008 року, в якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та майновим поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Анласт" (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір № 733/041-Д9М/1, пунктом 1.1. якого передбачено, що у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, позивач передає в іпотеку будівлю оптово - роздрібного торгового дому "Бурштин", загальною площею 1 527,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Виговського 45, земельну ділянку площею 0,3888 га, що розташована за тією ж адресою.

Згідно з п.6.3 Договору іпотеки цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання (Кредитного договору). Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про іпотеку".

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (Банк) та Мединським Андрієм Володимировичем (Позичальник), було укладено Договір про внесення змін №3 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування, які викладені в Кредитному договорі, зокрема:

п. 2.1 Договору №3 змінити валюту кредиту та перевести наявну на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість Позичальника перед Кредитором за Договором кредиту: - кредит в сумі 134 910,72 доларів США, - проценти за користування кредитом в сумі 8 334,52 доларів США, в гривню за курсом 8,30 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 1 188 935,49 гривень. Зміна валюти Кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованої пені та штрафів);

п. 2.3 Договору №3 в результаті здійснення рефінансування заборгованість за Договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів) з дати укладення цього договору про внесення змін: - заборгованість за кредитом складає 1 188 935,49 грн.; - зазначена в п. 2.1 цього Договору про внесення змін заборгованість за процентами за користування кредитом та комісіями вважається погашеною.

Пунктами 2.4, 2.5, 2.8 Договору №3 сторони погодили порядок сплати заборгованості (кінцевий строк погашення 26.12.2023 року), встановили нову процентну ставку за користування кредитом, а також визначили порядок погашення заборгованості.

Згідно з пунктом 2.7 Договору №3 сторони домовились, що з моменту укладення цього Договору про внесення змін для позичальника перестають діяти та не нараховуються щомісячні комісії за ведення кредитної справи та за використаний ліміт кредитної лінії.

За пунктом 2.10 Договору №3 штрафні санкції, нараховані кредитором за Договором кредиту на дату укладення цього договору про внесення змін є анульованими.

Інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даному договору про внесення змін, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов'язання (п. 3 Договору №3).

Докази відхилені судом

Серед доказів якими позивач обґрунтовує позовні вимоги останній вказує рішення Господарського суду Рівненської області №918/194/17 від 26.05.2017 року.

Судом у вказаному рішенні встановлено що "відповідач (Банк) не повідомив нотаріуса про те, що зобов'язання в іноземній валюті припинились в зв'язку з укладенням 27.12.2013 року договору про внесення змін № 3 до кредитного договору № 733/041-Д9М від 28.07.2008 року, яким, зокрема, змінено валюту кредиту в Національну валюту кредиту - гривню".

Тобто суд оцінював факт неповідомлення Банком нотаріуса про укладення Договору №3 яким припинені зобов'язання в іноземній валюті та змінено валюту кредиту на Національну.

В той же час, з вказаного рішення не вбачається, що суд надавав оцінку припиненню Кредитного договору, внаслідок новації, як вважає позивач.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18), згідно якої преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

На думку суду мотивація рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2017 року у справі №918/194/17 не спрямована на встановлення факту припинення Кредитного договору, тому останнє в даному випадку не має преюдиційного значення для правовідносин, що склалися в даній справі. Крім того, як визначено частиною сьомою статті 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду, тому зазначений доказ судом відхиляється.

Оцінка аргументів сторін і висновок суду

Позивач вважає, що сторони уклавши Договір №3 змінили зобов'язання за Кредитним договором яке виражене в іноземній валюті - новим зобов'язанням, в національній валюті та дійшли фактичної згоди про те, що первісне зобов'язання між ними припиняється. Оскільки Банк та ОСОБА_1 (позичальник) змінили предмет договору (тобто валюту кредиту), строк повернення кредиту, а також відсоткову ставку, Товариство наполягає на тому, що у даних правовідносинах відбулась новація договору, тому первісне зобов'язання (Кредитний договір) забезпечене іпотекою припинилось, відповідно з того ж моменту припинились додаткові зобов'язання пов'язані з первісним, в тому числі і Договір іпотеки.

Суд не може погодитись з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Верховний суд у своїй Постанові від 27.06.2018 року у справі №756/7189/15-ц, на яку посилаються сторони у справі, виклав наступні висновки стосовно правової природи новації.

Новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється.

Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Тобто для новації боргу має бути дійсним і встановленим попереднє зобов'язання.

З угоди на яку посилається позивач (Договір №3) вбачається, що сторони встановили частину кредитного зобов'язання яке є невиконаним та змінили порядок її сплати: валюту зобов'язання, кінцеві строки погашення та внесли інші зміни до Кредитного договору.

Поряд з цим, інші положення Кредитного договору, зокрема, положення п. 1.4 Кредитного договору, залишилось незмінним, та говорить про те, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат, щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає, зокрема, з майновим поручителем - ТОВ "Анласт" іпотечний договір №733/041-Д9М/1 від 28.07.2008 року.

При цьому, суд, з огляду на положення п. 3 Договору №3, за яким інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даному договору про внесення змін, а сторони підтверджують за ними свої зобов'язання, вважає, що зобов'язання зі сплати кредитних коштів, які взяв на себе Позичальник за Кредитним договором не припинились, та сторони не дійшли згоди про припинення первинного зобов'язання, що необхідно для дотримання умов здійснення новації.

Банк, уклавши з майновим поручителем Договір іпотеки на забезпечення виконання основного зобов'язання (Кредитного договору), зокрема на підставі пунктів 2.4.3, 4.1 отримав право у разі невиконання або неналежного виконання Мединським Андрієм Володимировичем (Позичальником) зобов'язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 733/041-Д9М, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення та земельну ділянку належну позивачу.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін, після укладення Договору №3 зміни в Договір іпотеки не вносились. Новий договір іпотеки на забезпечення виконання зобов'язань Позичальника не укладався. Банк заперечує, що уклавши Договір №3 він надав згоду на заміну первісного зобов'язання - новим.

Отже, суд дійшов висновку про те, що внесення змін до Кредитного договору щодо розміру основного зобов'язання та терміну його виконання, як це передбачено пунктом 7.1 вказаної угоди, є не новацією (припинення первісного зобов'язання новим), а зміною умов діючого зобов'язання, яке після внесення до нього змін продовжує свою дію. За Іпотекодавцем (Товариством), на підставі пункту 6.3 Договору іпотеки, залишились ті ж самі первісні зобов'язання, які є чинними до повного виконання умов Кредитного договору (повернення кредитних коштів та інших передбачених договором платежів).

Суд вважає, що вимоги позивача про припинення іпотеки внаслідок припинення основного зобов'язанням є помилковими, оскільки відповідно до чинного законодавства Іпотечний договір не може бути припиненим внаслідок укладання Додаткової угоди до кредитного договору. В даному випадку відбулася лише заміна валюти кредитування, а не припинення Договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог Товариства про визнання припиненою іпотеки та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, а тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Крім того, суд відхиляє позицію позивача наведену у відповіді на відзив про те, що Кредитний договір починаючи з 18.03.2014 року припинив свою дію у зв'язку з надісланням письмового повідомлення №02-06/148 від 14.03.2014 року з вимогою про дострокове погашення кредиту.

Товариство вказує, що така обставина досліджена у рішенні №918/194/17, яке на його думку має преюдиційне значення для даної справи. Суд констатує, що матеріали даної справи не містять доказу на який посилається позивач, а саме повідомлення №02-06/148 від 14.03.2014 року про дострокове погашення кредиту за Кредитним договором, крім того така обставина не була досліджена і у рішенні Господарського суду Рівненської області №918/194/17 текст якого долучено до даної справи.

Позивач також у доповненнях до письмових пояснень поданих 18.10.2018 року посилається на обставини встановлені рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.08.2016 року у цивільній справі №569/5813/14-ц, в якій приймали участь сторони даної справи.

Так, вищевказаним судовим рішенням апеляційний суд Рівненської області встановив наступне.

Вбачається, що для укладення договору про внесення змін №3 від 27 грудня 2013 року до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №733/041-Д9М від 28 липня 2008 року сторони зобов'язані були вчинити певні дії для його реалізації, а саме: банк від імені та за дорученням позичальника зобов'язаний був взяти участь у міжбанківській валютній біржі.

Пунктами 10.3, 10.4 Регламенту конвертації діючих кредитів макро- та малого бізнесу в іноземній валюті в ПАТ "Укрсоцбанк" шляхом зміни валюти заборгованості в національну валюту від 07 вересня 2011 року передбачено, що позичальник зобов'язаний був надати банку: заяву на купівлю іноземної валюти на МВРУ, платіжне доручення на перерахування коштів/ заяви на списання Банком зазначених коштів шляхом договірного списання; заяву на дострокове повне погашення кредитної заборгованості по кредитному договору в іноземній валюті та всіх нарахованих та інших нарахованих доходів (відсотків та комісій), штрафів, пені.

Умовами конвертації передбачено, що позичальник зобов'язаний був погасити не менше 30% від нарахованих (прострочених) процентів. З виписки по поточному рахунку Позичальника вбачається, що останнім не були передані кошти для конвертації валюти.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 640 ЦК України, відповідно до яких договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, та вимоги п. 10.2 вказаного Регламенту у зв'язку із зміною валюти кредитування, іпотекодавець зобов'язаний був підписати з Банком додаткову угоду до іпотечного договору та внести відповідні зміни ДРОРМ та Державного реєстру іпотек, однак нотаріально посвідчена угода до іпотечного договору між сторонами укладена не була.

Так як сторонами не були проведені вказані дії для реалізації договору № 3 від 27 грудня 2013 року про внесення змін до кредитного договору №733/041-Д9М від 28 липня 2008 року, то колегія суддів апеляційного суду Рівненської області у цивільній справі №569/5813/14-ц прийшла до висновку, що вказаний договір не був реалізований з вини позичальника, тобто не став реальним.

Таким чином, обставини встановлені вказаним рішення апеляційного суду Рівненської області у цивільній справі №569/5813/14-ц, аж ніяк не свідчать про те, що основне зобов'язання в іноземній валюті за Кредитним договором припинилось з 27.12.2013 року з моменту укладення Договору №3, як на те вказує позивач.

Навпаки апеляційний суд робить висновки про те, що Договір №3 від 27.12.2013 року не був реалізований, що свідчить проти позиції позивача про припинення Кредитного договору з моменту укладення Договору №3.

Джерела права й акти їх застосування

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до, частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається.

Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, в тому числі, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частин 2, 4 статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація); новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушені права та інтереси позивача

Відповідно до п.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що позивач визначив вірно юрисдикцію суду та спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів у даній справі.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 524 грн. 00 коп. залишаються за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 жовтня 2018 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33000, АДРЕСА_1);

3 - відповідачу рекомендованим (04073, м. Київ, пр-т. С. Бандери, 28 а);

4 - третій особі (33000, м. Рівне, вул. С. Бандери, 63);

5 - третій особі (33000, м. Рівне, вул. Росяна, 3).