ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 жовтня 2018 року Справа № 915/1106/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д; адреса для листування: 49027, м.Дніпро, а/с 1800

про стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни, АДРЕСА_1

заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100 779,83 грн. з якої: 70 986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9 726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12 813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7 253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір.

08.10.2018 Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулось до господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100 779,83 грн. з якої: 70 986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7 253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір.

Як на підставу заяви заявник посилається на неналежне виконання Фізичною особою - підприємцем Підвашецькою Оленою Степанівною умов Договором №б/н від 18.08.2017.

Відповідно до ст.ст. 147 - 149 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Статтею 150 ГПК України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник в подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов'язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як вбачається з заяви, боржником - Фізичною особою - підприємцем Підвашецькою Оленою Степанівною було підписано анкету - заяву, згідно з якою вона приєдналась до «Умов та Правил надання послуг «КУБ» (що розміщені на сайті www.pb.ua).

Заявник у наданій до суду заяві обґрунтовує свої вимоги порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором №б/н від 18.08.2017, вказавши, що боржник станом на 05.09.2018 має заборгованість в загальній сумі 100 779,83 грн., яка складається з:

- 70 986,34 грн. - заборгованості за кредитом;

- 9 726,56 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно п.3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1 Умов;

- 12 813,50 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9 Умов;

- 7 253,43 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.10.1 Умов.

При цьому, заявником не надано суду належних та допустимих доказів видачі боржнику - Фізичній особі - підприємцю Підвашецькій Олені Степанівні кредитних коштів за договором № б/н від 18.08.2017, такі документи, як письмова анкета - заява без номера без дати про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», "Умови та правила надання послуги «КУБ»" не підтверджують наявність у ФОП Підвашецькій Олени Степанівни заборгованості перед Банком станом на 05.09.2018 у сумі 100 79,83 грн., яка складається з: 70 86,34 грн. - заборгованості за кредитом; - 9 726,56 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно п.3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1 Умов; - 12 813,50 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9 Умов; - 7 253,43 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.10.1 Умов.

Вказані документи лише складають кредитний договір, але не підтверджують наявність боргу перед Банком. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.08.2017 станом на 05.09.2018 не є документом, що підтверджує наявність у боржника заборгованості перед АТ "КБ "Приватбанк", а є за своїм юридичним значенням лише односторонніми арифметичним розрахунком працівників Банку, який не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідних сум.

Таким чином, заявником не зазначено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу (за кредитом, процентами та комісією), що є порушенням приписів п.п.4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Відповідно до п.п.1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 7 253,43 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором № б/н від 18.08.2017, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Заявлена заявником до стягнення пеня в сумі 7 253,43 грн. є штрафною санкцією в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 ГК України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника боргу в розмірі 93 526,40 грн. на підставі п.п. 1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України, а щодо стягнення з боржника пені в сумі 7 253,43 грн. - на підставі п.3 ч.1 ст. 152 ГПК України.

Пунктом 2.21 Постанови №7 від 21.02.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Суд, перевіривши заяву, встановив, що платіжне доручення №ВО908B1MPG від 18.09.2018, яке додає заявник не відповідає встановленим нормам і не може вважатись судом як належний доказ сплати судового збору, оскільки документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Так, у доданому до заяви №б/н від 19.09.2018, яка надана до суду 08.10.2018, платіжному дорученні №ВО908B1MPG від 18.09.2018 не міститься підпису уповноваженої особи, не має печатки відповідної банківської установи та відсутні відомості, які б підтверджували факт оплати вказаної в платіжному дорученні суми, чи факт проведення вказаної операції банком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, в тому числі, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Отже, всупереч вимог ч.3 ст. 150 ГПК України, заявник до заяви не надав доказів підтверджуючих сплату судового збору у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Разом з тим частиною 2 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч.1 ст.148, п.п. 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152, ч.1, ч.2 ст. 153, ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційного банку «Приватбанк» у

видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100 779,83 грн. з якої: 70 986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9 726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12 813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7 253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки визначені ст.256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.10.2018

Суддя Н.О.Семенчук