ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" жовтня 2018 р. Cправа № 902/512/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА І К", с. Чернятин, Калинівський район, Вінницька область

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК", м. Ладижин, Вінницька область

про стягнення 450 000,00 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

21.08.2018 р. до суду надійшов позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА І К" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК" про стягнення 450 000,00 грн заборгованості за договорами безвідсоткової позики від 18.07.2016 р. та від 30.08.2017 р.

Ухвалою суду від 27.08.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/512/18 та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 26.09.2018 р. Також вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

12.09.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява № 12/09/18 від 12.09.2018 р. на виконання вимог ухвали суду від 27.08.2018 р.

21.09.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява № 21/09/18 від 21.09.2018 р. на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 26.09.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2018 р.

08.10.2018 р. на адресу суду від представника відповідача надійшла заява б/н та без дати (вх.канц. № 02.1-34/7876/18 від 09.10.2018 р.), в якій останній просить суд надати додатковий термін для оформлення пропозиції щодо реального періоду, впродовж якого відповідач зможе провести оплату заборгованості та вирішити питання щодо можливості укладення мирової угоди між сторонами. Додатком до заяви додано ряд документів.

08.10.2018 р. від представника позивача надійшли заяви № 05/10/18/1 та № 05/10/18 від 05.10.2018 р. про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

09.10.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 09.10.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/7901/18 від 09.10.2018 р.), в якому останній просить суд проводити розгляд справи за відсутності останнього.

В судове засідання 09.10.2018 р. представники сторін не з'явилися, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, ухвалою суду від 26.09.2018 р., яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією за адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому надіслана на адресу позивача ухвала відділенням поштового зв'язку на адресу суду не повернулась.

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання позивача б/н від 09.10.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/7901/18 від 09.10.2018 р.) про розгляд справи за відсутності його представника. Також у даному клопотанні останнім зазначено, позивач підтримує заявлені позовні вимоги повністю.

Згідно інформації отриманої з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень надіслана відповідачу ухвала від 26.09.2018 р. значиться в стані "відправлення не вручене під час доставки: інші причини".

В той же час, згідно інформації отриманої з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень надіслана представнику відповідача - Даньшину Володимиру Олександровичу ухвала від 26.09.2018 р. значиться в стані "відправлення вручено: особисто".

При неявці в судове засідання представників сторін суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 27.08.2018 р. про призначення засідання для розгляду справи по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&е рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК" договорів безвідсоткової позики від 18.07.2016 р. та від 30.08.2017 р. на виконання яких відповідачу перераховано грошові кошти на загальну суму 1 150 000,00 грн.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вищевказаними договорами у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК" утворилась заборгованість в сумі 450 000,00 грн.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 450 000,00 грн за договорами безвідсоткової позики.

В свою чергу процесуальна позиція відповідача у поданій до суду заяві б/н від 09.10.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/7901/18 від 09.10.2018 р.) зводиться фактично до визнання останнім заборгованості за договорами позики. При цьому останній, просить суд надати додатковий термін для оформлення пропозиції щодо реального періоду, впродовж якого відповідач зможе провести оплату заборгованості та вирішити питання щодо можливості укладення мирової угоди між сторонами.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "НИВА І К" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК" виникли правовідносини за договорами позики згідно яких, відповідачу перераховано кошти на загальну суму 1 150 000,00 грн. в підтвердження чого в справі наявні платіжні доручення № 121 від 18.07.2016 р. на суму 1 000 000,00 грн та № 30 від 30.08.2017 р. на суму 150 000,00 грн (а.с. 22-23, т. 1).

При цьому, факт перерахування коштів позивачем та їх отримання зі сторони відповідача в сумі, що значиться в позові підтверджується сторонами даної справи про що свідчать процесуальні позиції останніх (позивача у позові, відповідача у заяві поданої до суду 09.10.2018 р.), що в силу ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню під час розгляду даної справи.

Відповідачем повернуто частково позивачу кошти надані за позикою на загальну суму 700 000,00 грн.

Повернення вказаних коштів підтверджується банківськими виписками № БВ-0000009 від 17.01.2017 р. на суму 250 000,00 грн, № БВ-0000015 від 27.01.2017 р. на суму 150 000,00 грн, № БВ-0000029 від 16.02.2017 р. на суму 100 000,00 грн, № БВ-0000058 від 10.04.2017 р. на суму 100 000,00 грн (а.с. 24-28, т. 1).

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем, щодо повернення грошових коштів становить 450 000,00 грн.

Наявність грошових розрахунків між сторонами у вказаних вище сумах також піідтверджується довідкою АТ "ВТБ Банк" Пушкінське відділення від 03.10.2018 р. № 933/125-2 та підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків за період з 18.07.2016 р. по 15.05.2018 р.

08.06.2017 р. на адресу відповідача надіслано вимогу (вих. № 08/06/18 від 08.06.2018 р.) щодо повернення грошових коштів у розмірі 450 000,00 грн. (а.с. 18, т. 1).

01.08.2017 р. на адресу відповідача повторно надіслано вимогу (вих. № 01/08/18 від 01.08.2018 р.) щодо повернення грошових коштів у розмірі 450 000,00 грн. (а.с. 19, т. 1).

На вищезазначені вимоги відповіді надано не було, грошові кошти у добровільному порядку не повернуто.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, які склались між сторонами, в зв'язку з укладенням між ними договору позики та договору поворотної фінансової допомоги, суд з огляду на положення цивільного законодавства приходить до висновку, що останні є договорами позики, правовідносини по яких врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу та відсутність повернення вказаних коштів наданих у позику останньому.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 450 000 грн 00 коп. коштів наданих у позику є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів повернення грошових коштів (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Доводи відповідача наведені у його заяві від 09.10.2018 р. не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову або відтермінуванні прийняття судового рішення.

Водночас суд доводить до відома відповідача положення ч.2 ст.192 ГПК України згідно з якою сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт перерахування позивачем грошових коштів відповідачу та відсутність повного та своєчасного повернення вказаних коштів зі сторони останнього після заявлення вимог про їх повернення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА і К" в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

09.10.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОСОК", вул. Наконечного, буд. 3А-1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321 (ідентифікаційний код - 30806467) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА І К", вул. Гагаріна, 1А, с. Чернятин, Калинівський район, Вінницька область, 22444 (ідентифікаційний код - 31348744) - 450 000 грн 00 коп. - боргу, 6 750 грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 18 жовтня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Гагаріна, буд. 1А, с. Чернятин, Калинівський район, Вінницька область, 22444.

3 - відповідачу - вул. Наконечного, 3А-1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321.