ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3817/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 48 350, 98 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 16.01.2018;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №178 від 14.05.2018.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 48 350, 98 грн., з яких: 35 928, 42 грн. інфляційні, 12 422, 56 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором №16077т від 18.08.2016.

Ухвалою суду від 27.08.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.09.2018 розгляд справи відкладено.

Відповідач не надав письмовий відзив на позов, в судовому засіданні 24.09.2018 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.10.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року по справі №904/451/18 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" основну заборгованість у розмірі 863 644,81 грн., пеню у розмірі 73 317,53 грн., 3% річних у розмірі 23 375,32 грн., інфляційні втрати у розмірі 79 060,36 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 591,27 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 05.07.2018 за заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" розстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року по справі №904/451/18 на 6 місяців шляхом розподілу суми боргу на шість платежів за наступним графіком:

-173 232,98 грн., що складається з 143 940,80 грн. основного боргу, 12 219,58 грн. пені, 3 895, 88 грн. 3% відсотки річних, 13 176,72 грн. інфляційних втрат, в термін не пізніше 31.07.2018 року;

-173 232,98 грн., що складається з 143 940,80 грн. основного боргу, 12 219,58 грн. пені, 3 895, 88 грн. 3% відсотки річних, 13 176,72 грн. інфляційних втрат, в термін не пізніше 31.08.2018 року;

- 173 232,98 грн., що складається з 143 940,80 грн. основного боргу, 12 219,58 грн. пені, 3 895, 88 грн. 3% відсотки річних, 13 176,72 грн. інфляційних втрат, в термін не пізніше 30.09.2018 року;

-173 232,98 грн., що складається з 143 940,80 грн. основного боргу, 12 219,58 грн. пені, 3 895, 88 грн. 3% відсотки річних, 13 176,72 грн. інфляційних втрат, в термін не пізніше 31.10.2018 року;

-173 232,98 грн., що складається з 143 940,80 грн. основного боргу, 12 219,58 грн. пені, 3 895, 88 грн. 3% відсотки річних, 13 176,72 грн. інфляційних втрат, в термін не пізніше 30.11.2018 року;

-188 824,39 грн., що складається з 143 940,81 грн. основного боргу, 12 219,63 грн. пені, 3 895, 92 грн. 3% відсотки річних, 13 176,76 грн. інфляційних втрат, 15 591, 27 грн. судового збору, в термін не пізніше 31.12.2018 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року по справі №904/451/18 встановлено наступні обставини.

18.08.2016 між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" (далі - постачальник, позивач) укладено договір поставки №16077т (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність замовника товар, вказаний у Специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору.

Найменування товару: запчастини до дизеля K6S10DR (п. 1.2 Договору).

Умови поставки: за рахунок постачальника транспортом постачальника на склад замовника за адресою: м. Дніпро вул. Академіка Белелюбського 7 (п. 1.4 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору, ціна товару, що постачається за договором, вказана в специфікації, що є невідємною частиною цього договору.

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або ушкодження товару переходить від постачальника до замовника у момент, коли товар поставлений відповідно до умов договору (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, кількість та асортимент товару передбачається у Специфікації (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктами 5.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями, протягом 5 днів з моменту узгодження поставки сторонами. Кількість та асортимент товару у кожній партії визначається в заявці замовника.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору замовник сплачує за товар за цінами, вказаними у Специфікації.

Загальна сума за цим договором складає 2 079 026,84 грн., крім того ПДВ-20% - 415 805, 37 грн. Всього: 2 494 832,21 грн.

Згідно з п. 7.1 Договору розрахунки за договором провадяться у безготівковому порядку на рахунок постачальника, вказаний в договорі, в національній валюті України. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від постачальника рахунку. У виняткових випадках допускається попередня оплата очікуваної поставки.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року (п. 14.2 Договору).

Сторонами підписано специфікацію №1 до договору №16077т від 18.08.16 про поставку запчастини до дизеля K6S10DR на загальну суму 2 494 832,21 грн.

На виконання умов Договору позивачем здійснило поставку товару на загальну суму 2 039 531, 35 грн., за який відповідач не розрахувався в порядку та у строки, обумовлені Договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань в частині повної та своєчасної оплати поставленої продукції, позивач в порядку положень п.10.5 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував до сплати відповідачу пеню за період з 24.02.2017 по 01.12.2017 у розмірі 73 317,53 грн., та 3% річних за період 22.11.2016 по 10.01.2018 у розмірі 23 516, 33 грн., а також інфляційні за період з 22.11.16 по 15.01.2018 у розмірі 79 060, 36 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року по справі №904/451/18 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" основну заборгованість у розмірі 863 644,81 грн., пеню у розмірі 73 317,53 грн., 3% річних у розмірі 23 375,32 грн., інфляційні втрати у розмірі 79 060,36 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 591,27 грн., в решті позовних вимог відмовлено

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 у справі №904/451/18 встановлено факт укладення між сторонами Договору, поставку позивачем обумовленої Договором продукції, а також порушення відповідачем зобовязань щодо повної та своєчасної оплати продукції.

На час розгляду справи №904/3817/18 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 у справі №904/451/18 набрало законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/451/18.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач нарахував до сплати відповідачу інфляційні за період з 16.01.2018 по 04.07.2018 у розмірі 35 928, 42 грн., а також 3% річних за період з 11.04.2018 по 04.07.2018 у розмірі 12 422, 56 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми 3% річних та інфляційних нарахувань, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача з наступних підстав.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Відповідно до приписів п. 7.1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м.Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс" (51900, АДРЕСА_1; код 40059505) суму 12 422, 56 грн. 3% річних, 35 928, 42 грн. інфляційних, 1 762,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повне рішення складено 17.10.2018

Суддя А.В. Суховаров