РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/611/18
Суддею Господарського суду Чернігівської області Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами загального позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Носівської міської ради,

вул. Центральна, 20, м. Носівка, Чернігівська область, 17100

до відповідача: фізичної особи-підприємця Дусь Володимира Петровича,

АДРЕСА_1

предмет спору: про стягнення 6314,45грн

за участю представників сторін:

від позивача: Яма С.С. довіреність від 22.12.2017 за № 16-14/30, представник;

Трутень М.М. довіреність від 02.10.2018 б/н, представник;

від відповідача: Дусь В.П. - особисто.

У судовому засіданні 10.10.2018 після закінчення оголошеної судом перерви у судовому засіданні 03.10.2016 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Носівською міською радою подано позов до фізичної особи-підприємця Дусь Володимира Петровича про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 6314,45грн за використання земельної ділянки площею 0,01 га, що розташована у АДРЕСА_2, за відсутності правовстановлюючих документів на неї, а саме без укладення договору оренди земельної ділянки з Носівською міською радою, чим завдано позивачу у період з 19.05.2015 по 31.08.2017 збитків (упущеної вигоди) на загальну суму 6314,45грн.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами статтей 22, 792, 1166 Цивільного кодексу України та статями 83, 116, 120, 122, 124, 206 Земельного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.08.2018 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі № 927/611/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26.09.2018.

26.09.2018 підготовче судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Романенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2018 підготовче судове засідання призначено на 03.10.2018.

03.10.2018, виходячи з того, що під час підготовчого судового засідання вирішено питання зазначені у частині 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України), беручи до уваги письмову згоду обох сторін, суд, керуючись приписами частини 6 статті 183 ГПК України, після закінчення підготовчого судового засідання розпочав розгляд справи по суті.

Позивач у судовому засіданні 03.10.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, у судовому засіданні підтвердив факт користування земельною ділянкою площею 0,01 га, що розташована у АДРЕСА_2, у період з 19.05.2015 по 31.08.2017 за відсутності правовстановлюючих документів пояснюючи, що процедура виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки з метою передачі її в оренду зайняла багато часу, за відсутності вказаного проекту він не мав можливості укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки раніше, відтак користувався земельною ділянкою за відсутності правовстановлюючих документів.

У судовому засіданні 03.10.2018, суд, керуючись приписами частини 2 статті 216 ГПК України оголосив перерву до 10.10.2018, про що внесено відповідний запис до протоколу судового засідання.

Після закінчення оголошеної перерви у судове засідання 10.10.2018 з'явились повноважні представники сторін.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні 10.10.2018 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач усно заперечив, без обґрунтування правових підстав своєї позиції.

У судовому засіданні 10.10.2018 повноважний представник позивача надав усні пояснення суду щодо допущення технічної помилки в наступних документах: акті з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, складеного 29.11.2017, в розпорядженні Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 29.11.2017 за № 528, яким затверджено вказаний акт, та у листі Носівської міської ради від 21.12.2017 за № 11-08/2076. У перелічених документах помилково зазначено прізвище відповідача - ОСОБА_4, замість Дусь Володимир Петрович, всі інші реквізити, в тому числі адреса спірної земельної ділянки, її площа, вказано вірно. Як ствердив позивач, допущена технічна помилка не впливає на зміст вказаних документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2011, на підставі укладеного між ОСОБА_5 та Дусь Володимиром Петровичем договору міни, що посвідчений Дмитренко В. М. - приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області, Дусь Володимир Петрович набув у власність 6/25 частини нежитлової будівлі «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованої по АДРЕСА_2, в обмін на 3/25 частини нежитлової будівлі - ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованої по АДРЕСА_3. Право власності на 6/25 частини нежитлової будівлі «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2 зареєстровано 10.01.2012 за Дусь Володимиром Петровичем (РНОКПП НОМЕР_1), про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав за № 32808944, сформований 10.01.2012, належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом, Дусь Володимир Петрович, з моменту набуття у власність 6/25 частини нежитлової будівлі «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» розташованої по АДРЕСА_2 володіє, користується та розпоряджається вказаним об'єктом нерухомості у власній господарській діяльності саме як фізична особа-підприємець.

Правовий механізм переходу прав на землю пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначений статтею 120 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Частинами 1 та 2 статті 120 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Із положень статті 120 ЗК України вбачається, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права на нерухоме майно у власника нерухомості виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Таким чином, відповідач, набувши право власності на 6/25 частини нежитлової будівлі «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» розташованої на спірній земельній ділянці, був зобов'язаний належним чином оформити правовідносини щодо користування даною земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,01 га по АДРЕСА_2 знаходиться в межах міста у першій економіко-планувальній зоні та належить на праві комунальної власності позивачу, про що в тому числі свідчить викопіювання з Генерального плану міста Носівка.

Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За приписами частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З огляду на зміст частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки.

У відповідності до частини 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За рішенням Носівської міської ради (15-ї сесії 6-го скликання) від 19.05.2015 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» фізичній особі-підприємцю Дусь Володимиру Петровичу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі орієнтовною площею 0,01 га.

Натомість, відповідач, після надання йому дозволу на відведення земельної ділянки не оформив та не зареєстрував речове право на неї, тобто користувався у період 2015-2017 років спірною земельною ділянкою розташованою під частиною будівлі «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2 за відсутності правовстановлюючих документів на неї, безоплатно.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю в Україні є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічні приписи містить стаття 93 ЗК України та стаття 792 ЦК України.

За приписами п.п. 14.1.136 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Враховуючи, що відповідачем у період 2015-2017 років не було оформлено правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку під об'єктом нерухомості всупереч вимогам статті 120 ЗК України, останнім було порушено принцип платності за використання земельної ділянки, що встановлений статтями 206, 269, 287 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведених обставин, розпорядженням Носівської районної державної адміністрації від 29.11.2017 за № 528 затверджено акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам щодо земельних ділянок в адміністративних межах Носівської міської ради, в тому числі земельної ділянки в АДРЕСА_2.

Вказаним актом визначено розмір збитків (неодержаного доходу) нанесених Носівській міській раді у зв'язку з фактичним використанням відповідачем у період з 19.05.2015 по 31.08.2017 земельної ділянки площею 0,01 га розташованої у АДРЕСА_2, у сумі 6314,45грн за відсутності документів, що посвідчують речове право на неї.

Представником позивача у судовому засіданні по розгляду справи по суті 10.10.2018 надано усні пояснення щодо змісту розпорядження Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 29.11.2017 за № 528 «Про затвердження акта комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі» стосовно того, що в самому акті від 29.11.2017 з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам допущено технічну описку в частині зазначення прізвища відповідача, а саме зазначено ОСОБА_4 замість Дусь В.П., що не впливає на суть вказаних документів.

Судом встановлено, що розрахунок розміру збитків у вигляді неодержаного доходу, який мав одержати власник земельної ділянки - Носівська міська рада, однак не одержав внаслідок її використання ФОП Дусь В.П. без правовстановлюючих документів за період з 19.08.2015 по 31.08.2017 проведено з урахування нормативно-грошової оцінки землі, затвердженої рішенням Носівської міської ради (19-ї сесії 6-го скликання) від 03.07.2012 «Про затвердження технічних документацій з нормативно грошової оцінки земель по населених пунктах міської ради: м. Носівка, с. Жовтень, с. Лукашівка, с. Дебреве та с. Підгайне» та проіндексованої згідно вимог статті 289 Податкового кодексу України за орендною ставкою на рівні 3% у період з 19.05.2015 по 31.12.2016 згідно вимог п.п. 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України та за орендною ставкою 12% у період з 01.01.2017 по 31.08.2017 згідно Порядку встановлення розмірів орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Носівка Чернігівської області, затвердженого рішенням Носівської міської ради (15-ї сесії 7-го скликання) від 06.12.2016 за № 1/15/VII.

12.12.2017, Носівська районна державна адміністрація зверталась до відповідача з листом № 02-32/3637 яким повідомила останнього, що 29.11.2017 комісією з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам розглянуто питання законності використання відповідачем земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (площею 0,01га), а також про те, що розпорядженням голови райдержадміністрації від 29.11.2017 № 528 було затверджено акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі за яким розмір збитків, завданих власнику землі за період з 19.05.2015 по 31.08.2017, становить 6314,45грн.

21.12.2017, Носівська міська рада зверталась до відповідача з листом № 11-08/2076 з проханням відшкодувати завдані збитки відповідачем у сумі 6314,45грн.

Відповідач звернення позивача залишив без виконання, жодних дій по відшкодуванню завданих збитків у сумі 6314,45грн не вчинив.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язків по оформленню права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2, що спричинило Носівській міській раді збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі 6314,45грн внаслідок використання ФОП Дусь В.П. земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 19.05.2015 по 31.08.2017.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Земельна ділянка площею 0,01га по АДРЕСА_2 використовувалась відповідачем без правовстановлюючих документів, тобто без відповідного оформлення прав користування земельною ділянкою, що є порушенням вимог статтей 125, 126 ЗК України та прав Носівської територіальної громади, що призвело до втрат місцевого бюджету у вигляді неодержання доходу від орендної плати за землю. Дії посадових осіб та акт з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам незаконними не визнано та у встановленому законом порядку не скасовано.

Згідно частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно статті 156 ЗК України власникам земельних ділянок та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За приписами частин 1,3 статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (надалі - КМУ).

Для визначення розміру вказаних збитків постановою КМУ від 19.04.1993 за № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (надалі - Порядок № 284).

Відповідно до п. 1 Порядку № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії (п. 2 Порядку № 284).

Пунктом 3 Порядку № 284 встановлено, що відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ від 19.04.93 № 284 (п. 3.7 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 за № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та частини другої статті 224 Господарського кодексу України (надалі - ГК України). Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини) (п. 3.8 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 за № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України під збитками розуміють втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п. 2).

З огляду на зміст частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, має право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З огляду на наведене, предметом доказування у справі про стягнення збитків (що складаються з прямих збитків та упущеної вигоди) є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Судом встановлено, що відповідач у період з 19.05.2015 по 31.08.2017 не оформив право користування земельною ділянкою площею 0,01 га по АДРЕСА_2, та у встановленому законом порядку не довів суду поважність причин не оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, які б суд визнав достатньо вагомими для звільнення останнього від відповідальності по відшкодуванню збитків.

За таких обставин, суд, прийшов до висновку, що несвоєчасне оформлення документів на право користування земельною ділянкою є доведеним фактом та виникло з вини відповідача внаслідок його бездіяльності, що свідчить про протиправну поведінку землекористувача та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та збитками у вигляді упущеної вигоди, спричиненими власнику земельної ділянки - позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та про стягнення з фізичної особи-підприємця Дусь В.П. на користь Носівської міської ради збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 6314,45грн, завданих використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,01 га, розташованої у АДРЕСА_2.

Судом, під час розгляду справи, встановлено пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо вимог по стягненню збитків (упущеної вигоди) у період з 19.05.2015 по 13.08.2015. Разом з тим, виходячи з приписів частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на те, що відповідачем не було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог заявлених позивачем, суд не вбачає правових підстав для її застосування.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на те, що заявлений позов підлягає повному задоволенню.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Носівської міської ради (17100, Чернігівська область, Носівський район, м. Носівка, вул. Центральна, 20, ) до Фізичної особи-підприємця Дусь Володимира Петровича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дусь Володимира Петровича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Носівської міської ради (17100, Чернігівська область, Носівський район, м. Носівка, вул. Центральна, 20, ) до місцевого бюджету Носівської міської ради (ОТГ м. Носівка), р/р 5645 в УК у Носівському районі, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Чернігівській області, код 37382880, ККД 24062200 «кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначення, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», МФО 899998, збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,01 га, розташованої у АДРЕСА_2, у розмірі 6314,45грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дусь Володимира Петровича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Носівської міської ради (17100, Чернігівська область, Носівський район, м. Носівка, вул. Центральна, 20, р/р 5645, ККД 24060300, МФО 899998, , УД КСУ у Чернігівській області) 1762,00грн судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 10.10.2018.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко