ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2369/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Космед", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм", м. Мерефа Харківської області
про стягнення коштів в сумі 16140,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Космед", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм", про стягнення 14532,13 грн. основної заборгованості, 1485,92 грн. пені, 122,13 грн. 3% річних та судових витрат, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №К-01499 від 02.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2369/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз'яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2018 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

28.09.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 28301), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач не довів документально правомірність та обґрунтованість здійснення поставок товару до аптек відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що додані до позовної заяви оригінали двох накладних не містять підписів з боку TOB "Церій Фарм" в графі "Отримав". Також відповідач зауважив, що позивачем не надано доказів не оплати товару відповідачем.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

02 січня 2018 року між TOB "Церій Фарм" (Покупець, відповідач) та ПрАТ "Космед" (Постачальник, позивач) укладено договір поставки №К-01499 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник прийняв зобов'язання постачати косметичну продукцію у власність Покупця, а останній прийняв зобов'язання оплачувати поставлену продукцію.

Так, на виконання умов Договору, позивачем 02 квітня 2018 року здійснено постачання товару за видатковою накладною №К-18014593 на загальну суму 6862,28 грн.

Крім того, 18 квітня 2018 року позивачем здійснено постачання товару за видатковою накладною №К-18017715 на загальну суму 7946,74 грн.

Поставка товару відбувалась за допомогою служби кур'єрської доставки ТОВ "Нова Пошта".

Відповідно до п. 3.17. Договору, за результатами приймання товару Покупець зобов'язаний невідкладно, протягом десяти днів з дати поставки, повернути належні Постачальнику підписані Покупцем примірники видаткових накладних.

Проте, відповідач, в порушення вищезазначеної умови Договору, не повернув позивачу примірники підписаних видаткових накладних.

В той же час, факт поставки за вказаними накладними підтверджується експрес накладними ТОВ "Нова Пошта" №5538 та №8873, які були підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Пунктом 3.16. Договору встановлено, що у разі відсутності письмових претензій з боку Покупця протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання Товару Покупцем, Товар вважається таким, що поставлений належним чином на умовах цього Договору.

Відповідач жодної претензії щодо невідповідності якості та/або кількості поставленого позивачем товару не заявляв.

Пунктом 4.3. Договору поставки визначено, що оплата здійснюється на умовах відстрочення платежу строком на 30 (тридцять) календарних днів, що відраховуються від дати виписки видаткової накладної постачальником.

Позивач зазначає, що відповідачем, в порушення умов Договору, зобов'язання щодо оплати поставленого товару, станом на час розгляду справи, не виконані, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 14532,13 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, матеріали справи підтверджують те, щ відповідач (покупець), в рамках укладеного між сторонами Договору, отримав від позивача товар на загальну суму 14809,02 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.3. Договору поставки визначено, що оплата здійснюється на умовах відстрочення платежу строком на 30 (тридцять) календарних днів, що відраховуються від дати виписки видаткової накладної постачальником.

Строк оплати відповідачем поставленого позивачем товару за видатковою накладною №К-18014593 від 02 квітня 2018 року настав 03 травня 2018 року.

Строк оплати відповідачем поставленого позивачем товару за видатковою накладною №К-18017715 від 18 квітня 2018 року настав 19 травня 2018 року.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого позивачем товару.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає, що відповідно до умов Договору, отримання останнім товару (за відсутності претензій протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання товару), свідчить про те, що товар є таким, що поставлений належним чином на умовах цього Договору.

Отже, відсутність письмових замовлень, за умови прийняття товару відповідачем, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів не оплати товару, суд зазначає, що відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні докази.

Проте, відповідачем жодного доказу в підтвердження оплати поставленого позивачем товару не надано.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем суми боргу за Договором в сумі 14532,13 грн., суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача 14532,13 грн. заборгованості за Договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1485,92 грн. пені та 122,13 грн. 3% річних.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.4. Договору передбачено обов'язок відповідача сплатити штрафну неустойку за прострочення оплати із розрахунку 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

В той же час, відповідно до ст.3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що у розрахунку пені містяться арифметичні помилки, тому позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 1386,12 грн., в тому числі за видатковою накладною №К-18014593 (позивачем визначено суму в розмірі 6585,39 грн.) за період з 03.05.2018 року по 20.08.2018 року в сумі 681,80 грн. та за видатковою накладною №К-18017715 (7946,74 грн.) за період з 19.05.2018 року по 20.08.2018 року в сумі 704,32 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, зазначає, що у розрахунку 3% річних міститься арифметична помилка (невірно зазначені періоди нарахування), тому позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 120,94 грн.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Космед" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 6-8, адреса для листування: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Космед" (04078 м.Київ, вул.Сирецька, 49, ) 14532,13 грн. основної заборгованості, 1386,12 грн. пені, 120,94 грн. 3% річних та судові витрати в розмірі 1750,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.10.2018 року

Суддя ОСОБА_1