РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/523/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Шевченка», вулиця Шевченка, 57а, с. Григорівка, Бахмацького району, Чернігівської області, 16561

до відповідача: Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, вул. Шкільна, 35, с. Григорівка, Бахмацького району, Чернігівської області,16561

про визнання права власності на нерухоме майно,

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвоката (ордер серії ЧН №046208 від 07.07.2018)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №03-07/419 від 10.10.2018)

В судовому засіданні 11.10.2018 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідача про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 488,5кв.м, що складається з будівлі дитячого садка, площею 381,1кв.м, літ.А-1, котельні, літ.Б-1, площею 66,2кв.м, та підвалу літ.Пд, площею 41,2кв.м, що розташовані за адресою: вул. Ярмошенка, 105а, с. Григорівка, Бахмацького району Чернігівської області.

Позовні вимоги обгрунтовувались відсутністю державної реєстрації на спірний обєкт та відмовою відділом державної реєстрації виконкому Бахмацької міської ради права власності на спірний обєкт з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві посилається на статті 316, 328, 391, 377, 392 Цивільного кодексу України.

Під час підготовчого провадження позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначалось, що фактично позов подано щодо визнання права власності на новостворено майно, яке прийнято до експлуатації, але відсутній документ, що посвідчує право власності на це майно. В звязку з цим, з посиланням на статті 328, 331, 392 Цивільного кодексу України позивач змінив правову підставу своїх вимог та просив визнати за ним право власності на спірне майно як на новостворене.

Оцінивши вказану заяву як заяву про зміну підстав позову, судом ухвалою від 16.08.2018 у даній справі прийнято заяву до розгляду і в подальшому спір вирішувався з її урахуванням.

Відповідач в письмових поясненнях від 12.09.2018, які надані ним на позов з урахуванням змінених підстав позову, позов визнав повністю, зазначивши, що спірне майно є новоствореним нерухомим майном, яке належить позивачу. При цьому, відповідач зазначив, що претензій зі сторони третіх осіб щодо вказаного нерухомого майна до сільради не надходило. Відповідач також зазначив, що будівля дитячого садка з котельнею, на які позивач просить визнати право власності, розташовані на території Григорівської сільської ради Бахмацького району, земельна ділянка, на якій розташований обєкт нерухомості, не передано у власність чи оренду будь-який особі, кадастровий номер земельної ділянки відсутній.

Відповідно до ч.1,4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-який стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.3 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Судом в підготовчому засіданні, яке відбулось 03.10.2018, постановлено протокольну ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову. Відмовляючи у прийнятті визнання відповідачем заявленого позивачем позову, суд виходив з такого.

За своєю правовою природою визнання відповідачем позову це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься в позовній заяві, та спрямоване на припинення спору з позивачем. Отже, визнаючи позовні вимоги, відповідач повинен мати можливість задовольнити заявлену до нього вимогу у спосіб, встановлений законом або судом. Проте при цьому у відповідача мають існувати певні обовязки або права у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.13, 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, а цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Отже, визнаючи позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на спірний обєкт, відповідач повинен бути наділений правами або обовязками щодо цього нерухомого майна.

Оскільки відповідачем у поясненнях, в яких міститься заява про визнання позову, не наведено яким чином він може задовольнити вимоги позивача стосовно визнання права власності на майно, тому суд приходить до висновку, що таке визнання суперечить закону, в звязку з чим судом продовжено судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Представника Президента України Бахмацької районної державної адміністрації від 14.04.1993 № 77 зареєстровано Колективне сільськогосподарське підприємство пайовиків ім. Шевченка (с. Григорівка Григорівської сільської ради народних депутатів), яке створено на базі колгоспу ім. Шевченка згідно з рішенням зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства пайовиків ім. Шевченка від 24.02.1993.

Відповідно до розпорядження Бахмацької районної державної адміністрації від 03.03.2000 № 79 «Про перереєстрацію КСП «Червона Зірка», КСПП «Жовтень», КСП «Присеймівя», КСПП «Світанок», КСПП ім. Шевченка та реєстрацію військового сільськогосподарського підприємства «Маяк» Міністерства оборони України» колективне сільськогосподарське підприємство пайовиків ім. Шевченка перереєстроване в Приватний сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Шевченка.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Шевченка» (позивач у справі) створено на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 26.01.2005 (протокол №1) та зареєстровано Бахмацькою районною державною адміністрацією 31.01.2005 № запису 01000126, що підтверджується титульним листом Статуту позивача в редакції від 26.01.2005. Відповідно до п.1.3. Статуту ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» товариство створено в процесі реорганізації шляхом перетворення Приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Шевченка та є правонаступником його майнових прав і обовязків.

Рішенням виконавчого комітету Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області від 30.06.1988 № 93 «Про затвердження актів приймання в експлуатацію закінченого будівництва» затверджено, зокрема, акт від 30.06.1988 приймання в експлуатацію закінченого будівництва дитячого садка в колгоспі ім. Шевченка, с. Григорівка.

Згідно з актом державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 30.06.1988 прийнято в експлуатацію предявлення до приймання колгоспом ім. Шевченка, с. Григорівка Бахмацького району предявлено до приймання в експлуатацію дитячий садок на 45 місць за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, с. Григорівка.

Рішенням Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (двадцять сьома сесія сьомого скликання) від 27.03.2018 №17 «Про присвоєння адреси» присвоєно юридичну і почтову адресу будівлі дитячого садка с. Григорівка, вул. Ярмошенка, 105а.

26 березня 2018 року Комунальним підприємством «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» складено технічні паспорти на громадські будинки Дитячий садок та Котельня, які розташовані на садибній ділянці №105а із забудовами по вул. Ярмошенка, село Григорівка. Згідно із схемою ділянки та експлікаціями приміщень до плану, що містяться у технічних паспортах, будівля дитячого садку площею 381,1кв.м позначена літерою А-1, а будівля котельні площею 66,2кв.м позначена літерою Б-1. Крім того, в будівлі котельні знаходиться підвал площею 41,2кв.м.

Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» від 26.03.2018 право власності на обєкти нерухомості дитячий садок та котельня (інвентарна справа №462), що знаходяться за адресою: с. Григорівка, вул.Ярмошенка, 105а, Бахмацького району Чернігівської області, станом на 31.12.2012 не зареєстровано.

16 березня 2018 року Бахмацька міська рада листом №03-09/1278 повідомила позивача, що проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» на дитячий садок, який знаходиться за адресою: с. Григорівка Бахмацького району в звязку з передачею у власність фізичним та юридичним особам майна в результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи неможлива без подання документів, що підтверджують право власності юридичної особи на майно, яке передається у власність фізичним або юридичним особам, та ліквідаційного балансу, затвердженого засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, а також письмової заяви таких осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання зазначеного майна (у разі ліквідації юридичної особи).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам щодо підстав набуття та визнання права власності, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, набуття права власності є певним юридичним механізмом, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, а тому необхідно зясувати, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт.

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто ті, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

При цьому загальною ознакою похідного способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід права власності від одних осіб до інших.

Водночас, ознакою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти.

Статтею 331 Цивільного кодексу України визначається один із способів набуття права власності право власності на новостворене майно. Згідно з даною нормою право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, право власності на новостворену рухому річ виникає у особи, яка її виготовила (створила) в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення зявляється обєкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, будівля дитячого садка у с. Григорівка Бахмацького району була побудована та здана в експлуатацію в 1988 році, що підтверджується актом державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 30.06.1988 та рішенням виконавчого комітету Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області від 30.06.1988 № 93 «Про затвердження актів приймання в експлуатацію закінченого будівництва».

Позивач просить визнати за ним право власності на обєкт нерухомості, який побудований не ним. При цьому позивач стверджує, що вказаний обєкт був переданий йому як правонаступнику внаслідок перетворення Приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Шевченка.

Відповідно до преамбули Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Шевченка» в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників від 03.11.2017 (протокол 13), позивач є правонаступником майнових прав і обовязків Приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Шевченка.

Як вбачається із змісту п.1.3. Статуту ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників товариства від 26.01.2005, витяг з якого додано до позовної заяви позивачем, Товариство створено в процесі реорганізації шляхом перетворення ПСВК ім. Шевченка.

За змістом ст.104 Цивільного кодексу України перетворення юридичної особи є одним із способів реорганізації такої особи.

Відповідно до ст.108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обовязки попередньої юридичної особи.

В силу приписів частин 2,3 ст.107 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на 26.01.2005, тобто на момент прийняття рішення про перетворення ПСВК ім. Шевченка, після закінчення строку для предявлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобовязань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобовязання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення.

Отже, доказом, на підставі якого суд може встановити обставини переходу від ПСВК ім. Шевченка до позивача майнових прав на спірні обєкти нерухомості є відповідний передавальний акт, затверджений учасниками кооперативу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження факту передачі від ПСВК ім. Шевченка до ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» приміщення дитячого садка позивач посилається на передаточний баланс, складений саме ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» станом на 01.02.2005, у якому відсутні зазначення прізвища, імені, по-батькові осіб, які його підписали як керівник та головний бухгалтер. До того ж, даний баланс складений самим позивачем, а не ПСВК ім.Шевченка, як юридичною особою, яка припинялась в результаті перетворення.

Тобто, вказаний передаточний баланс не є допустимим доказом передачі спірних обєктів нерухомості від ПСВК ім. Шевченка до позивача.

Інших будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують, що в звязку із перетворенням ПСВК ім. Шевченка у ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» останньому передавались будівлі дитячого садку, котельні та підвалу, позивач суду не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що із акту державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 30.06.1988 вбачається, що в експлуатацію прийнято дитячий садок на 45 місць. Жодної інформації про включення до вказаного обєкту будівництва котельні та підвалу в акті не зазначено. Відсутня така інформація і в акті комісії по інвентаризації для розпаювання майна від 18.02.2000, та в переліку майна, що не паюється, КСПП ім. Шевченка, с. Григорівка Бахмацького району, затвердженого зборами членів від 29.03.2000, протокол №3.

Таким чином, позивачем не доведено суду, що котельня, площею 66,2кв.м та підвал площею 41,2кв.м приймалися в експлуатацію на підставі акту державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 30.06.1988 разом з дитячим садком, та, в свою чергу, були передані йому при реорганізації ПСВК ім. Шевченка.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За змістом ст.331 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу набуття права власності, в ній передбачаються окремі умови, дотримання яких необхідне для визначення моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, а саме: завершення будівництва, прийняття майна до експлуатації та державна реєстрація права власності на це нерухоме майно.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм свідчить, що право власності на новостворене нерухоме майно, як обєкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації.

Докази проведення державної реєстрації права власності на обєкти нерухомості будівлю дитячого садка, котельню та підвал, як на обєкти, які прийняті в експлуатацію, позивач суду не надав.

Відтак, позивач не довів належними засобами доказування наявність у нього права власності на вказані обєкти.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у ст.335 «Набуття права власності на безхазяйну річ» та ст.376 «Самочинне будівництво» Цивільного кодексу України. В інших випадках право власності набувається з підстав, не заборонених законом, та не потребує визнання його в судовому порядку.

Щодо посилання позивача на ст.392 Цивільного кодексу України як на підставу визнання права власності, то суд зауважує, що застосування даної норми має місце для підтвердження наявного у позивача права власності, набутого раніше на законних підставах, у разі оспорювання та невизнання такого третіми особами, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Тобто, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб визнання права власності, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Як встановлено судом вище, позивачем не надано суду доказів, що підтверджують наявність у нього права власності на спірний обєкт нерухомості, а також не надано доказів оспорювання або не визнання такого права саме відповідачем. Не надано ним також доказів втрати документа, який посвідчує його право власності.

В звязку з цим у суду відсутні підстави для застосування ст.392 Цивільного кодексу України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, в звязку з чим в їх задоволенні має бути відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 5523грн.65коп. повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.74, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Шевченка» (вулиця Шевченка, 57а, с. Григорівка, Бахмацького району, Чернігівської області, 16561, ідентифікаційний код 03794897) до Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (вул. Шкільна, 35, с. Григорівка, Бахмацького району, Чернігівської області,16561, ідентифікаційний код 04414520) про визнання права власності на нерухоме майно відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Суддя Т. Г. Оленич