ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3634/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Бердянські жниварки", м. Бердянськ, Запорізька область

до Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "ТЕХНОПРОГРЕС", м. Дніпро

про стягнення 128 946,62 грн.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 05.01.2018

Від відповідача ОСОБА_2 - адвокат за ордером №5/010 від 23.07.2018

СУТЬ СПОРУ:

Привате акціонерне товариство «Бердянські жниварки» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "ТЕХНОПРОГРЕС" про стягнення заборгованості за Договором поставки від 20.11.2017р. у сумі 290 821,40 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 128 640,00 грн., пені 117 705,60 грн., штрафу 19 296,00 грн., збитків від інфляції 5 619,47 грн., 30 % річних 19 560,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою від 16.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

05.09.2018 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якому відповідач просить розгляд справи № 904/3634/18 здійснити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 10.09.2018 призначено судове засідання на 18.09.2018.

11.08.2018 Відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що Позивач на обґрунтування своїх позовних вимог не надає жодних належних та допустимих доказів, що б підтвердили виконання Позивачем п.2.3 Договору поставки від 20.11.2017, а саме 100 % оплати вартості замовленої партії товару. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає лише докази існування факту господарських операцій між сторонами, однак надані докази не містять інформації за яким саме договором здійснювалися зазначені господарські операції.

Відповідач також зазначив, що оскільки в наданих Позивачем доказах в обґрунтування позовних вимог відсутні посилання на будь-який договір, то не можливо встановити, за яким саме договором була здійснена оплата.

Відповідач звертає увагу на те, що його відповідальність, яка передбачена розділом 6 Договору поставки від 20.11.2017р., не настала, а тому, Позивач безпідставно пред'явив вимоги про стягнення пені у сумі 117 705,60 грн., штрафу в сумі 19 296,00 грн., збитків від інфляції у сумі 5 619,47 грн., 30% річних в розмірі 19 560,33 грн.

Ухвалою від 18.09.2018 відмовлено у клопотанні Відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 02.10.2018.

21.09.2018 Позивач надав заяву про зміну предмету спору, в якій просить стягнути борг у сумі 128 640,00 грн. та 3 % річних у сумі 306,62 грн.

Зазначена заява обґрунтована тим, що Позивачем враховано обставини викладені у відзиві на позов та позивач зазначає, що Відповідачем виставлено рахунки на оплату товару: № 185 від 23.11.2017 на суму 128 640,00 грн., № 187 від 27.11.2017 на суму 13 200,00 грн. та № 193 від 08.12.2017 на суму 32 529,60 грн. В даних рахунках зазначено, що термін виготовлення 45-60 календарних днів після 100% передоплати.

Покупцем проведено оплату згідно платіжних доручень: № 3585 від 28.11.2017 на суму 128 640,00 грн., № 3625 від 29.11.2017 на суму 13 200,00 грн., № 3934 від 13.12.2017 на суму 32 529,60 грн.

Позивач вказує на те, що кінцевий строк відвантаження по рахункам припав:

- № 185 від 23.11.2017 на суму 128 640,00 грн. на 27.01.2018;

- № 187 від 27.11.2017 на суму 13 200,00 грн. на 28.01.2018;

- № 193 від 08.12.2017 на суму 32 529,60 грн. на 11.02.2018.

За рахунками № 187 від 27.11.2017 та № 193 від 08.12.2017 позивач товар отримав з запізненням: на суму 13 200,00 грн. товар отримано 30.03.2018 з затримкою 61 календарний день, на суму 17 577,60 грн. 30.03.2018 з затримкою 47 календарних днів, на суму 14 952,00 грн. 17.04.2018 з затримкою 65 календарних днів .

За рахунком № 185 від 23.11.2017 на суму 128 640,00 грн. (кінцевий строк відвантаження настав 27.01.2018) товар не отримано та затримка складає 236 календарних днів станом на 20.09.2018.

Ухвалою суду від 02.10.2018 прийнято зазначену заяву до розгляду та відкладено розгляд справи на 16.10.2018.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 16.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Бердянські жниварки» (далі покупець, позивач) та Приватним підприємством "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "ТЕХНОПРОГРЕС" (далі постачальник, відповідач) укладено договір поставки (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобовязується в обумовлений у цьому договорі строк поставити та передати у власність покупцеві товар в асортименті, у кількості визначеній домовленістю сторін.

Покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його згідно з видатковими накладними та на підставі виставленого рахунку-фактури, у термін, обговорений у даному договорі (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. Договору ціна товару зазначається в видаткових накладних на кожну партію товару окремо і зміні не підлягає.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що загальна вартість товару за цим договором становить суму вартості товару за усіма розрахунковими накладними до цього договору.

Оплата товару проводиться на підставі виставленого рахунку, шляхом банківського переказу коштів по зазначеним у Договорі або рахунку платіжним реквізитам постачальника, у наступному порядку: 100% вартості партії товару покупець сплачує на умовах переплати (п. 2.3. договору).

У відповідності до п. 3.1. договору постачальник зобовязаний поставити товар покупцю протягом 60 календарних днів з моменту отримання передоплати, з правом дострокової поставки.

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (п. 3.2. Догвоору).

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача товару оформлюється шляхом підписання сторонами видаткової накладної, після перевірки покупцем відповідності параметрів поставленого товару вимогам, зазначеним у накладній та/або рахунку-фактурі. У разі відповідності товару вимогам покупця, вимогам якості та в разі наявності належної до товару супровідної документації, покупець підписує видаткову накладну. Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з дати підписання покупцем видаткової накладної на товар.

Постачальник зобовязаний поставити товар в упаковці, у кількості, найменуванні, у відповідності із видатковою накладною / рахунком-фактурою та вимогами до якості товару у строк, зазначений у договорі. При цьому упаковка товару повинна забезпечувати захист товару від пошкоджень, мати достатньо механічну витривалість, повинна забезпечувати збереження товару при автомобільних і інших перевезеннях, із врахуванням декількох перевантажень (п.п. 4.1., 4.1.1. договору).

Покупець зобовязаний оплатити та прийняти товар на умовах, визначених у цьому договорі (п.п. 4.2., 4.2.1. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, та діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку в частині виконання зобовязань до повного виконання сторонами (п. 8.1. договору).

На виконання умов договору відповідачем виставило позивачу рахунки-фактури № 185 від 23.11.2017 на суму 128 640,00 грн., № 187 від 27.11.2017 на суму 13200,00 грн. та № 193 від 08.12.2017 на суму 32 529,60 грн. (а.с. 52, 54, 57).

Зазначеними рахунками-фактури передбачено термін виготовлення 45-60 календарних днів після 100% передоплати та відвантаження готової продукції в міру виготовлення.

Позивачем вказані рахунки оплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 3585 від 28.11.2017 у сумі 128 640,00 грн. (а.с. 53), № 3625 від 29.11.2017 у сумі 13 200,00 грн. (а.с. 55), № 3934 від 13.12.2017 у сумі 32 529,60 грн. (а.с. 60).

Відповідач неналежним чином виконав умови договору та здійснив часткову поставку товару з прострочення строків поставки на суму 13 200,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000026 від 30.03.2018 (а.с. 56), на суму 17 577,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000027 від 30.03.2018 (а.с. 58) та на суму 14 952,00 грн. що підтверджується видатковою накладною РН-0000037 від 17.04.2018 (а.с. 59).

Товар на суму 128 640,00 грн., який оплачений платіжними дорученнями № 3585 від 28.11.2017 у сумі 128 640,00 грн. (а.с. 53), відповідач не поставив, кінцевий строк поставки 27.01.2018.

25.05.2018 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу № 360 (а.с. 61-62), в якій позивач, у звязку з не поставкою товару, просить повернути суми попередньої оплати у розмірі 128 640,00 грн. у семиденний строк з дня отримання вимоги.

Відповідач суму передоплати не повернув, що і стало причиню виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч. 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Оскільки оплату вартості товару здійснено, а товар поставлено частково, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення сплаченої за нього грошової суми.

Факт попередньої оплати за товар з боку позивача доводиться матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № 360 від 23.05.2018, в якій позивач просив перерахувати протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги але не пізніше 06.06.2018 на його рахунок грошові кошти за непоставлений товар в розмірі 128 640,00 грн. (а.с.61-62), що є фактично відмовою позивача від договору.

Станом на час розгляду справи доказів поставки товару або повернення попередньої оплати у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Враховуючи доведеність матеріалами справи факту порушення відповідачем зобов'язання з поставки продукції на спірну суму перерахованої позивачем оплати за вказаним договором, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 128 640,00 грн.

Також, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 306,62 грн. за період з 23.08.2018 по 20.09.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання. Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченої передоплати за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказаний висновок також міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.03.2018 у справі №910/24853/13.

Враховуючи викладене, в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 306,62 грн. за порушення строку повернення суми попередньої оплати слід відмовити.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов не підтверджені доказами та спростовуються викладеним вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 128 640,00 грн. передоплати.

В частині стягнення 306,62 грн. 3% річних слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Бердянські жниварки" до Приватного підприємства "Дніпропетровський завод спецінструмента калібрів "ТЕХНОПРОГРЕС" про стягнення 128 946,62 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Дніпропетровський завод спецінструменту калібрів «ТЕХНОПРОГРЕС» (49030, м. Дніпро, пр.. Кірова, 96-б, кВ./оф. 18, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Бердянські жниварки» (71101, Запоріжська область, м. Бердянськ, пр. Східний, 2А, ) суму передоплати у розмірі 128 640,00 грн. (сто двадцять вісім тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 929,60 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять девять грн. 60 грн.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.10.2018

Суддя ОСОБА_3