ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Справа № 903/180/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Огороднік К.М.

при помічнику судді Чубатенку С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду Волинської області від 06.08.2018р. у справі №903/180/18 (суддя - Дем`як В.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вотранс Логістик"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гуалапак Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

про стягнення 84347грн. 09 коп.

за участю представників:

позивача: не зявився;

відповідача : представник ОСОБА_1, посвідчення № 1012 від 16.03.18р.;

третіх осіб: не зявились;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року у справі №903/180/18 у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вотранс Логістик" про визнання незаконним та скасування розпорядження - було відмовлено.

При розгляді даної справи судом першої інстанції було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гуалапак Україна"; Приватне акціонерне товариство транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс"; Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т.2, арк.справи 106-109).

В скарзі зазначає, що позовні вимоги предявлені експедитору, через невиконання останнім умов договору транспортного - експедирування вантажів №44 укладеного 03 березня 2017 року. Згідно умови вказаного договору Експедитор зобовязаний (серед іншого) забезпечити належний прийом вантажу від вантажовідправника по кількості та за станом згідно з товарно-транспортною накладною, а також здійснити належне розміщення та кріплення вантажу в транспортному засобі (п.п.2.1.3). Забезпечити збереження вантажу під час його перевезення, перевалки та зберігання, та доставку вантажу вантажоотримувачу в узгоджений сторонами строк. Тобто, умовами договору передбачений безпосередній обовязок експедитора (відповідача) забезпечити належний прийом вантажу у місті навантаження, та забезпечити належне розміщення та кріплення вантажу, тобто саме відповідач є особою на яку договором покладено обов'язок по належному завантаженню та кріпленню вантажу.

В свою чергу, відповідач (експедитор) для здійснення перевезення уклав з третьою особою - Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» (перевізник) договір перевезення вантажу у міжнародному сполученні №ЗУТ1188.

Експедитор та перевізник, прийнявши на себе зобовязання по забезпеченню належного розміщення та кріплення вантажу, у подальшому проігнорували такі договірні обовязки, фактично відмовились в односторонньому порядку від виконання умов договорів, та самовільно переклали обовязки по завантаженню та контролю за завантаженням товару на вантажовідправника.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем, як експедитором, умов договору транспортного експедирування вантажів №44, тобто, дані правовідносини регулюються виключно Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», адже між ТОВ «Гуалапак Україна» та ТОВ «Вотранс Логістик» був укладений договір транспортного експедирування.

На думку позивача, місцевим господарським судом, не враховано, що п.1 ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. В даному випадку між сторонами укладено саме договір на надання транспортного - експедирування, а не перевезення.

Також зазначає, що документами, які підтверджують суму збитку завданого власнику вантажу, є рахунок спеціалізованого підприємства - фірми виробника Bobst Italia S.p.A. від 26.05.2017р., що узгоджується з умовами договору страхування та загальними вимогами цивільного законодавства про свободу договору.

Позивач стверджує, що з врахуванням положень ч.1 ст.990 Цивільного кодексу України та ст.ст.25, 26 Закону України «Про страхування», сама по собі відсутність звіту (експертної оцінки передбаченої Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі. Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України (постанови №910/3655 від 30.07.2013р.; №5011-72/9778-2012 від 15.01.2013р.; №5011-35/11156-2012 від 30.01.2013р).

На підставі викладеного позивач просить суд скасувати рішення господарського суду Волинської області від 06.08.2018р. у справі №903/180/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/180/18 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.09.2018р. (головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л.) відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група".

27.09.2018р. на електронну адресу суду (на поштову адресу - 02.10.2018р. вх.№31312/18) від генерального директора ПАТ «Західукртранс» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві директор звертає увагу суду, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України Про страхування, згідно яких до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Апелянт, вважає, що таке право вимоги, виникло у страхувальника, ТОВ Гуалапак Україна, з умов договору транспортного експедирування вантажів №44 від 03.03.2017р. укладеного між ТОВ Вотранс Логістик та ТОВ Гуалапак Україна. Як вбачається з вище вказаних норм право вимоги виникає при наявності вини особи за завдані збитки. Проте, позивач не довів вину відповідача в завдані збитків належними та допустимими доказами, і саме це стало підставою відмови в задоволені позову. В апеляційній скарзі позивач не зазначає, в чому полягає вина відповідача, а зводить все до невиконання договірних зобовязань які випливають з договору транспортного експедирування.

Також зазначає, що єдиний документ який зі слів позивача підтверджує суму збитку є рахунок фірми Bobst Italia S.p.A. від 26.05.2017р. Проте, даний рахунок не може вважатись належним доказом так як не містить необхідних реквізитів, таких як: підпис відповідальної особи, відбитку печатки чи штампу. Рахунок виданий зацікавленою стороною, поданий до суду на іноземній мові. Підтвердження оплати та поставки запчастин позивачем не подано. Згідно чинних норм законодавства в бухгалтерському обліку, лише рахунок на товар чи послуги не може бути підставою понесення збитків.

В розумінні ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Документи які б підтверджували понесення збитків позивачем під час розгляду справи подані не були.

На підставі викладеного генеральний директор ПАТ «Західукртранс» просить суд залишити рішення господарського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року у справі №903/180/18 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018р. Про комісію для передачі судових справ та матеріалів згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року у справі №903/180/18.

09.10.2018р. Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/180/18 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М.

Ухвалою від 09.10.2018р. колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Саврій В.А. суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М. прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року у справі №903/180/18 до свого провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на "17" жовтня 2018р. о 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

16.10.2018р. (вх.№181/18) на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 17.10.2018р. представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№218/18).

У відзиві представник відповідача зазначає, що апелянтом не було враховано, що підставою для відмови у задоволенні позову були не норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а норми Цивільного кодексу України та Законів України, а саме недоведеність належними та допустимими доказами вини відповідача та суми нібито понесених позивачем збитків, пошкодження вантажу в зазначених обсягах під час перевезення, співрозмірності суми збитків пошкодженням, зазначеним в акті від 31.03.2017р.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що згідно умов контракту №123 від 25.05.2016р., укладеного між Bobst Italia S.p.A. (продавець) та ТОВ "Гуалапак Україна" (покупець) продавець відповідає за всі пошкодження обладнання внаслідок невірного чи неналежного пакування. Таким чином, обов'язок щодо належного пакування товару був покладений саме на продавця.

Стверджує, що заявлена позивачем до стягнення сума страхового відшкодування та загалом правомірність такої виплати не підтверджена належними та допустимими доказами.

Пошкодження вантажу трапились з вини сторони яка здійснювала завантаження та розміщення вантажу, тобто з вини компанії Bobst Italia S.p.A., що віднесено до категорії «особливого ризику» у відповідності до Конвенції і знімає вину з перевізника та експедитора.

На підставі викладеного відповідач просить суд апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/180/18 - без змін.

У судове засідання апеляційної інстанції 17.10.2018р. представники позивача та третіх осіб не зявилися.

Враховуючи клопотання позивача та положення ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" та представників третіх осіб.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що винесено з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

07 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гуалапак Україна" було укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів №40-1411-17-00010/00006.

Сторони договору погодили, що страховик надає послуги з добровільного страхування вантажу - обладнання для ламінаційної машини, модель CL1000TX 1350/450 (секція ламінування 2 шт. та часткова поставка зони сушки 1.1/4 і у разі настання страхового випадку зобов'язується виплатити страхове відшкодування на умовах і обсягах, передбачених договором.

Відповідно до пп.5.2.22 договору не підлягають відшкодуванню збитки (витрати) якщо вони відбулися внаслідок або під час, зокрема, навмисних дій чи грубої недбалості страхувальника (вигодонабувача), його співробітників, включаючи порушення норм і правил перевезення вантажів, норм завантаження/вивантаження, зберігання, упаковки та закупорювання вантажу, кріплення, недостатнього або незадовільного маркування або нумерації вантажних місць.

В позовній заяві зазначено, що 25.05.2016р. між Bobst Italia S.p.A (продавець) та ТОВ "Гуалапак Україна" (покупець) укладено контракт №123, згідно з умовами котрого ТОВ "Гуалапак Україна" купує згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною контракту, обладнання до ламінаційної машини модель CL 1000TX 1350/450.

03 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вотранс Логістик" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гуалапак Україна" (клієнт) укладено договір №44 транспортного експедирування вантажу.

Підпунктами 1.1, 2.1.3, 2.1.5, 4.4 договору погоджено, що експедитор надає транспортно-експедиторські послуги по організації перевезень експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта на підставі відповідної заявки. Експедитор зобов'язується, зокрема, забезпечити належне приймання вантажу від вантажовідправника по кількості та стані у відповідності до товарно-транспортної накладної, та належне розміщення і кріплення вантажу в транспортному засобі. Кріплення вантажу зобов'язане забезпечити його повну збереженість у транспортуванні; забезпечувати збереження вантажу під час його перевезення, перевалки і збереження, доставку вантажу вантажоотримувачу в обумовлений сторонам термін. Експедитор несе відповідальність за збереження отриманого вантажу в порядку і підставі вимог чинного законодавства; дії та упущення третіх осіб, залучених до виконання даного договору, в тому ж порядку.

03 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вотранс Логістик" (експедитор) та Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (перевізник) укладено договір №ЗУТ1188 перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Відповідно до п.п.1.1, 2.2, 3.1.4, 3.1.9, 3.1.10, 3.1.11, 3.2.4, 3.2.6 3.2.9, 5.7.2 даний договір регулює відносини, що виникають при плануванні, організації та здійсненні міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по оплаті наданих транспортних послуг. Кожне перевезення оформляється замовленням, що складається у письмовій формі, підписується уповноваженою стороною експедитора та передається факсимільним зв'язком перевізнику. Експедитор зобов'язується, зокрема, забезпечити завантаження/розвантаження та митне оформлення транспортних засобів, як на території України та країн СНД, так і на території країн Західної Європи у термін до 48-ми годин; забезпечити упакування і маркування вантажу відповідно до правил, що діють на автомобільному транспорті. Експедитор або вантажовідправник за дорученням експедитора забезпечує належне складання та кріплення вантажу в автомобілі, що виключає псування чи пошкодження вантажу під час транспортування. Водій зобов'язаний діяти відповідно до п. 3.2.9.; забезпечити завантаження транспортних засобів перевізника з врахуванням вагових та габаритних обмежень, навантажень на вісь та інших технічних обмежень в країнах транзиту. Перевізник зобов'язується брати на себе відповідальність за збереження вантажу в дорозі, своєчасну доставку в пункт призначення і видачу його вантажоотримувачу, вказаному в товарно-транспортній накладній; негайно повідомляти експедитора в письмовій формі про виникнення будь-яких інцидентів при виконанні перевезень (затримка, пошкодження, ДТП тощо), а також про простої транспортних засобів під завантаженням/розвантаженням понад строк, визначений п.3.1.4 договору; контролювати процес завантаження, розміщення (з урахуванням розподілення навантаження на осі автотранспорту) і закріплення вантажу таким чином, щоб це забезпечувало його збереження в процесі транспортування. У випадку не можливості виконання даної вимоги не приймати вантаж до перевезення та негайно повідомити про це експедитора та надалі діяти за його вказівками. Відповідальність перевізника за цим договором: у випадку повного або часткового пошкодження вантажу, яке сталося в проміжку між прийняттям ван6тажу до перевезення і його здачею вантажоотримувачу, перевізник відшкодовує експедитору суму рівну вартості втраченого чи пошкодженого вантажу.

07 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вотранс Логістик" (експедитор) та Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (перевізник) підписано заявку на добровільне страхування вантажу на окремому перевезенні, зокрема, обладнання призначене для ламінаційної машини, модель CL 1000TX 1350/450 (секція ламінування 2 шт. та часткова поставка зони сушки 1,1/4 (один із чотирьох), а саме: сушильний канал, частина № 1 із 4) (т.1, арк.справи 151).

Для перевезення спірного обладнання складено CMR-накладну №041281. В графі 18 CMR-накладної №041281 зазначено, що завантаження контролюється відправником. Перевізник не несе відповідальності за пошкодження, повязані з неправильним завантаженням або невідповідним пакуванням вантажу. Відповідно до графи 14 CMR-накладної №041281 перевезення здійснювалось на умовах FCA SAN GIORGIO MONFERRATO.

16 березня 2017 року під час прийняття вантажу в кінцевому пункті призначення (м.Суми) виявлено пошкодження друкарського обладнання (пакувальне місце №2699), про що представниками вантажодержувача та перевізника складно акт №б/н про пошкодження вантажу (т1, арк.справи 12).

Згідно листа ТОВ "Незалежна експертна компанія" №252-06/2017 від 08.06.2017р., в результаті огляду на замовлення ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" шести одиниць пошкодженого друкарського обладнання після їх розвантаження однозначного висновку щодо порушень умов кріплення зробити неможливо. Характер пошкоджень обладнання, яке було оглянуто, з деякою ймовірністю може вказувати на те, що обладнання закріплено недостатньо надійно. Огляд останньої, сьомої одиниці обладнання відбувався на вантажному автомобілі. Фахівець ТОВ "НЕК" зафіксував той факт, що дерев'яні піддони, на яких стояло обладнання, рухались під час перевезення, що підтверджується фотокопіями, здійсненими під час огляду вантажу, де чітко видно сліди на підлозі кузова автомобіля, що залишилися від ковзання піддонів (т.1, арк.справи 183).

31.03.2017р. комісією ТОВ "Гуалапак Україна" складено акт про візуальну перевірку обладнання на наявність пошкоджень внаслідок транспортування обладнання Bobst Italia S.p.A, проставлене за контрактами №№114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124 від 25.05.2016р., згідно якого підтверджено пошкодження обладнання, виявлені 16.03.2017р. під час приймання вантажу (т.1, арк.справи 162).

На запит ТОВ "Гуалапак Україна", виробником спірного обладнання - Bobst Italia S.p.A надано рахунок від 26.05.2017р. з зазначенням ціни деталей, які потребують зміни. Загальна вартість валу складає 989 Євро (т.1, арк.справи 14-17)

Розраховуючи вартість страхового відшкодування позивач виходив з наступного:

1. Позиція 26/99_60889 загальна вартість матеріалів (запчастин) 989 Євро за одиницю х 2 одиниці (1978 Євро);

- (1978 Євро:28540 (загальна вартість матеріалів))*100%=6,93 (% від загальної вартості на одиницю пошкодженого майна;

- 14300 Євро (вартість робіт за рахунокм Bobst (60888, 60889))*6,93%=991,08 Євро (вартість робіт за одиницю майна);

- 1978 Євро+991,08 Євро = 2969,08 Євро (розмір збитку)*28,552752 грн. (курс Євро на дату настання страхового випадку) = 84775,38грн. (вартість збитку) - 428,29 грн. (франшиза 0,30%) =84347,09 грн. (розмір страхового відшкодування).

Отже, загальний розмір страхового відшкодування, на думку позивача, складає 84347,09грн.

Так як пошкоджений вантаж був застрахований відповідно до умов Генерального договору добровільного страхування вантажів №40-1411-17-00010/00006 від 07.03.2017р. ТОВ "Гуалапак Україна" звернулася до ТОВ "Страхова компанія "Українська страхова компанія" з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, на підставі якої та згідно страхового акту №ДКЦВ -14030 від 27.06.2017р. (т.1, арк.справи 18), розрахунку страхового відшкодування, розпорядження про виплату страхового відшкодування від 04.07.2017р. (т.1, арк.справи 20).

Позивачем складено страховий акт №ДКЦВ-14030 від 27.06.2017р. та розпорядження від 04.07.2017р. про виплату страхового відшкодування в сумі 84347,06грн.

ТОВ "Страхова компанія "Українська страхова компанія" на користь ТОВ "Гуалапак Україна" було виплачено 84347,09грн. страхового відшкодування, що стверджується платіжним дорученням №12439 від 04.07.2017р. на суму 84347,09грн. з призначенням платежу: "страхове відшкодування згідно договору №40-1411-17-00010/00006 від 07.03.2017р., страховий акт №ДКЦВ-14030 від 27.06.2017р. без ПДВ (т.1, арк.справи 21).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобовязання виникли з генерального договору добровільного страхування вантажів №40-1411-17-00010/00006 від 07.03.2017р.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Аналогічні підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені ст.26 Закону України "Про страхування".

Згідно з ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідно до ст.316 Господарського кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як встановлено статтею 306 Господарського кодексу України під перевезенням вантажів слід розуміти господарську діяльність, пов'язану з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору транспортного експедирування №44 від 03.03.2017р. експедитором організовано перевезення вантажу клієнта, який 11.03.2017р. згідно міжнародної товарно-транспортної накладної №041281 завантажено в транспортний засіб ВС5809AІ/ВС0453ХР.

01 серпня 2006 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу" від 19.05.1956р., якою врегульовані правовідносини, що випливають з договору міжнародного перевезення вантажу.

У ст.3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вказується, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до положень ст.ст.4,9 Конвенції, договір перевезення вантажу підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Статтею 8 Конвенції визначено, що приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a)вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обгрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов'язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов'язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Статтею 17 Конвенції встановлено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої. За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ст.133 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №401 від 27.06.1969р., автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок: а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача); б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться; в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі; г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні; д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми.

Частиною 2 статті 308 Господарського кодексу України встановлено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Як встановлено ст.924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

З положень ст.308 Господарського кодексу України, ст.924 Цивільного кодексу України, ст.17 Конвенції, ст.113 Статуту автомобільного транспорту слідує, що законодавцем закріплено принцип презумпції вини перевізника, обов'язок з доведення якої покладається на нього самого.

Як вбачається з умов контракту №123 від 25.05.2016р., укладеного між Bobst Italia S.p.A (продавець) та ТОВ "Гуалапак Україна" (покупець), продавець відповідає за всі пошкодження обладнання внаслідок невірного чи неналежного пакування.

До цього ж, в графі 18 CMR - накладної №041281 зазначено, що завантаження контролюється відправником. Перевізник не несе відповідальності за пошкодження, повязані з неправильним завантаженням або невідповідним пакуванням вантажу.

16.03.2017р. під час прийняття вантажу в кінцевому пункті призначення (м.Суми) виявлено пошкодження друкарського обладнання (пакувальне місце №26/99), про що представниками вантажодержувача та перевізника складно акт №б/н про пошкодження вантажу (т.1 арк.справи 12). Згідно вказаного акту, при вхідному контролі виявлено пошкодження 1 (одного) анодированого холостого валу з гравіюванням у процесі транспортування.

ТОВ "Незалежна експертна компанія" у листі №252-06/2017 від 08.06.2017р. зазначило, в результаті огляду на замовлення ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" шести одиниць пошкодженого друкарського обладнання після їх розвантаження однозначного висновку щодо порушень умов кріплення зробити неможливо. Характер пошкоджень обладнання, яке було оглянуто, з деякою ймовірністю може вказувати на те, що обладнання закріплено недостатньо надійно. Огляд останньої, сьомої одиниці обладнання відбувався на вантажному автомобілі. Фахівець ТОВ "НЕК" зафіксував той факт, що дерев'яні піддони, на яких стояло обладнання, рухались під час перевезення, що підтверджується фотокопіями, здійсненими під час огляду вантажу, де чітко видно сліди на підлозі кузова автомобіля, що залишилися від ковзання піддонів.

Позивачем, в свою чергу, не надано доказів в підтвердження того, що пошкодження вантажу відбулось з інших причин, які залежали саме від перевізника.

Також, згідно пункту 5.2.22 Генерального договору добровільного страхування вантажів №40-1411-17-00010/00006, не підлягають відшкодуванню збитки (витрати) якщо вони відбулися внаслідок або під час, зокрема, навмисних дій чи грубої недбалості страхувальника (вигодонабувача), його співробітників, включаючи порушення норм і правил перевезення вантажів, норм завантаження/вивантаження, зберігання, упаковки та закупорювання вантажу, кріплення, недостатнього або незадовільного маркування або нумерації вантажних місць.

Таким чином, позивачем не доведено правомірності виплати ТОВ "Гуалапак Україна" суми страхового відшкодування в розмірі 84347,09грн., а відтак і підставності стягнення цієї суми в порядку регресу з відповідача, оскільки завантаження вантажу у транспортний засіб контролювалося відправником.

З Страхового акту №ДКЦВ-14030 від 27.06.2017р. вбачається, що для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та обрахунку його розміру позивачем бралися до уваги наступні документи: рахунок Bobst Italia S.p.a від 26.05.2017р.; копія договору страхування №40-1411-17-00010/00006 від 07.03.2017р.; копія правоустановчих документів на нерухоме майно; заява Страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування; інші документи.

При цьому, умовою для виплати страхового відшкодування є визначення розміру страхового відшкодування.

У відповідності до ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну в Україні", незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена субєктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання.

Статтею 4 цього Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну в Україні" визначено, що професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Відповідно до ст.6 цього Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну в Україні", оцінювачами можуть бути громадяни України, та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Статтею 7 даного Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну в Україні" передбачено, що проведення оцінки майна є обовязковим, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно п.2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996р. №116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення оцінки матеріальних цінностей, як наслідок, визначення страхового відшкодування саме в сумі 84347,09грн.

Відповідно до ст.23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Позивачем не надано інвойсу відповідно до якого вантаж приймався до перевезення, що унеможливлює встановити вартість пошкодженого вантажу під час прийняття до перевезення.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що позивачем не доведено, а відповідачем спростовано наявність вини ТОВ "Вотранс Логістик" у пошкодженні вантажу, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду Волинської області від 06.08.2018р. у справі №903/180/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22.10.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.