РІШЕННЯ

11 жовтня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/308/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

при секретарі судового засідання Шміло І.О.

розглянув справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Микитинець Олександра Володимировича, АДРЕСА_1

до відповідача: Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, вул. Словацького, 6, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область, 47003

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Кременецька районна державна адміністрація, вул. Шевченка, буд. 56, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область, 47003 .

про стягнення 33 275,81 грн заборгованості.

За участі представників сторін:

позивача: ФОП Микитинець О.В.

відповідача: не з'явився.

Суть справи :

03.08.2018р. фізична особа - підприємець Микитинець Олександр Володимирович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації про стягнення 33 275,81 грн заборгованості.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що внаслідок невиконання зобов'язань з перерахунку коштів на відшкодування компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій громадян послуг по Договору №121/07-11про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення від 01.01.2015, у відповідача, як головного розпорядника бюджетних коштів, на якого умовами вказаного правочину покладено обов'язок компенсувати надані перевізником послуги, виникла заборгованість перед позивачем на суму 33 275,81 грн.

Ухвалою від 06.08.2018 позовна заява була залишена судом без руху та встановлено позивачу спосіб і строк усунення недоліків позовної заяви. 25.09.2018 через канцелярію суду позивачем на виконання вимог ухвали суду від 06.08.2018 подано заяву про виправлення недоліків у позовній заяві, до якої долучено докази на підтвердження факту надсилання учасникам справи копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Ухвалою суду від 26.09.2018 відкрито провадження у справі №921/308/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у даній справі призначено на 11.10.2018. Також вказаною ухвалою долучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кременецьку районну державну адміністрацію.

На виконання вимог ухвали суду від 26.09.2018 відповідачем до матеріалів справи подано відзив №01-27/2409 від 03.10.2018 (вх. №18417 від 08.10.2018), у якому Управління соціального захисту населення Кременецької РДА просило суд відмовити повністю в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що протягом терміну дії договору відповідачем, як головним розпорядником бюджетних коштів, вчинялись всі необхідні дії для проведення розрахунків між сторонами, однак Управління є бюджетною установою і усі видатки здійснюються за рахунок субвенції з державного бюджету відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256, а оскільки з 2016 року і по сьогодні, відповідно до Закону про Державний бюджет України, кошти на відшкодування пільгового проїзду не передбачено, а тому, заборгованість з оплати наданих послуг виникла не з вини Управління.

11.10.2018 третьою особою до матеріалів справи долучено письмові пояснення №01-1463/02-18 від 10.10.2018 (вх. №18770 від 11.10.2018), у яких просила суд відмовити в задоволенні позову, у зв'язку із чим зазначає, що хоча відповідач не заперечує факту наявності заборгованості, однак, зважаючи на відсутність доказів надходження субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок платника для фінансування видатків на покриття витрат перевізника від перевезення пільгової категорії пасажирів, третя особа вважає, що термін оплати за зазначеним зобов'язанням у відповідача не наступив, а відтак в даному випадку буде правомірно відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

11.10.2018 в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив про їх задоволення. Також ФОП Микитинець О.В. підтримав подану ним 11.10.2018 відповідь на відзив від 10.10.2018, у якій, серед іншого, відзначає, що посилання відповідача на відсутність фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з держаного бюджету не позбавляє останнього обов'язку відшкодування позивачу заборгованості по витратах на перевезення пільгових категорій громадян.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) "Акорд". Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 до 20.10.2020.

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер NJ 20UE21D8052812E1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що між Кременецькою районною державною адміністрацією (Замовником), Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації (Платником) та Фізичною особою - підприємцем Микитинцем Олександром Володимировичем (Перевізником) 01.01.2015 укладено договір №121/07-11 про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 даного правочину предметом Договору є надання замовником перевізнику право пільгового перевезення пасажирів на маршрутах згідно маршрутної сітки станом на 01.01.2015 (Додаток №1). Автобусні маршрути загального користування №9/11 Кременець-Білокриниця (Веселівка), №4 Зеблази-Цукровий завод, №13/6 вул. Вишнівецька - Цукровий завод.

Договір визначає порядок проведення розрахунків між Замовником, Платником та Перевізником по відшкодуванню витрат пов'язаних із перевезенням пільгових категорій громадян (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1.8 Договору Платник відшкодовує витрати на перевезення пільгових категорій громадян відповідно до статті 7 Закону України "Про транспорт", методичних рекомендацій затверджених розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації №19 від 11.01.2012 "Про затвердження методичних рекомендацій щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян в районі " та пунктів передбачених розділом 3 цього Договору.

У п. 2.1.14 Договору вказано, що Перевізник перевозить пільгові категорії населення згідно чинного законодавства додаток №2, який розміщується на видному місці в транспортному засобі.

Головні розпорядники бюджетних коштів здійснюють компенсаційні виплати перевізникам на підставі договорів щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських та приміських маршрутах загального користування, які укладаються на основі договорів на перевезення пасажирів перевізником та замовником перевезень. Розпорядники коштів щомісячно здійснюють і розрахунки з перевізниками за надані пільгові послуги та приймають до відшкодування суми нарахованих пільг за фактично надані послуги у звітному місяці, але не більш як на 1/12 від річного обсягу коштів, передбачених у районному бюджеті на відповідні цілі, зменшеному на суму заборгованості попередніх періодів. У разі надання послуг декількома перевізниками розрахунок буде проводитися пропорційно до сум компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, враховуючи розрахунок поданий кожним перевізником. Відшкодування перевізникам буде реєструватися в межах помісячного розпису асигнувань відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з держаного бюджету, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору для отримання компенсаційних виплат за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на 2015 рік за пільговий проїзд окремих категорій громадян Перевізник щомісячно до 5 числа надає Платнику розрахунки щодо вартості послуг наданих перевізником у минулому місяці, згідно додатків 3,4.

Згідно п.3.3 Договору, Акти - звірки (додаток №5) проводяться між Перевізником та Платником до 5 числа наступного за звітним місяцем.

За не виконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства (п. 4.1 договору).

У п. 4.3 правочину вказано, що невід'ємними частинами договору є: додаток №1 - Маршрутна сітка станом на 01.01.2015 року; додаток №2 - Перелік пільгових категорій громадян; додаток №3 - Розрахунок суми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян при користуванні пасажирським транспортом на міських маршрутах; додаток №4 - Розрахунок суми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян при користуванні пасажирським транспортом на приміських маршрутах; додаток №5 - Акти - звірки.

Термін дії Договору встановлюється з 01 січня до 31 грудня 2015 року (п.5.2 договору).

Даний Договір підписані Сторонами та скріплені відтисками печаток сторін правочину.

У додатку №2 до договору визначено Перелік пільгових категорій громадян, що користуються правом безкоштовного проїзду на міських та приміських маршрутах станом на 01.01.2015 згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про пожежну безпеку", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист", Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей", Постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 17.05.1993.

На виконання умов Договору, Фізичною особою - підприємцем Микитинець О.В. було надано послуги з перевезення пільгових категорій населення за автобусними маршрутами №9/11 Кременець-Білокриниця (Веселівка), №4 Зеблази-Цукровий завод, №13/6 вул. Вишнівецька - Цукровий завод, на загальну суму 23 591 грн, що підтверджується щомісячними Розрахунками сум відшкодування на безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги при користуванні транспортом на міських маршрутах, надані Перевізником та прийняті Замовником за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, а також складеним та підписаним станом на 01.01.2016 між перевізником та платником Актом звіряння розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги. Крім цього, щодо визначеної позивачем суми основної заборгованості у розмірі 23 591 грн не заперечує і сам відповідач, про що ним зазначено у відзиві на позов.

З метою врегулювання спору у добровільному порядку ФОП Микитинець О.В. 04.07.2018 звернувся до Управління соціального захисту населення Кременецької РДА з проханням погасити 23 591,39 грн заборгованості з компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій населення по Договору №121/07-11 від 01.01.2015

Листом-відповіддю №01-11/1964 від 05.07.2018 відповідач повідомив позивача, що згідно договору №121/07-11 від 01.01.2015 "Про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення" пунктом 3 "Про порядок розрахунків" передбачено акти звірки (додаток №5), які проводяться між "Перевізником" та "Платником" щомісячно та передбачено порядок відшкодування коштів. Станом на 01.01.2016 акти звірки Управлінням підписано, в яких відображено заборгованість в сумі 23 591,39 грн. В разі поступлення коштів заборгованість буде погашено.

Однак станом на день заявлення позову (03.08.2018) заборгованість у визначеній сумі сплачена не була.

Невиконання відповідачем взятих на себе по договору №125/07-11 від 01.01.2015 зобов'язань стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення його порушених прав шляхом примусового стягнення з Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації 23 591,39 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2015 році внаслідок перевезення пільгових категорій населення, а також 1 828,49 грн 3% річних та 7855,93 грн інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору перевезення. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України (глава 64), іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Матеріали справи свідчать, що позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, метою діяльності позивача, як учасника господарських відносин, є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до ч.2 ст.3 ГК України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" .

Статтею 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району покладається на районні державні адміністрації.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч.1 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт").

За змістом ст.31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються, у тому числі, розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ст.42 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Згідно з положеннями частин 1, 2, 4 статті 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 01.01.2015 було укладено договір №121/07-11, за змістом п.2.1.8 та п.3.1 якого відповідач взяв на себе обов'язок по здійсненню компенсаційних виплат позивачу, за надані останнім послуги з перевезення пільгових категорій населення, перерахованих у додатку №2 до договору.

На виконання умов договору №121/07-11 від 01.01.2015 за період січень 2015 - грудень 2015 року ФОП Микитинцем О.В. здійснювалось пільгове перевезення пасажирів та подавалися відповідачу розрахунки щодо вартості послуг наданих перевізником за відповідний період, у відповідності до вимог п. 3.2. Договору.

Обґрунтованість вимог позивача, серед іншого підтверджується Розрахунками сум відшкодування на безкоштовне перевезення громадян, що за чинним законодавством мають пільги при користуванні транспортом на міських маршрутах за період січень 2015 року - грудень 2015 року та Актом звіряння від 01.01.2016 на суму 23 591,39грн, підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими відтисками їх печаток.

Сума заборгованості в розмірі 23 591,39грн визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву.

За твердженням відповідача та третьої особи, що виступає Замовником у Договорі №121/07-11 про пільгові перевезення пасажирів та відшкодування коштів витрат на перевезення пільгових категорій населення від 01.01.2015, вказана заборгованість виникла у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань.

За змістом ч.2 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до Закону.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

В даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соцзахисту населення Кременецької РДА, що підтверджується самим відповідачем та третьою особою.

З огляду на викладене між сторонами виникли правовідносини з надання окремим категоріям населення послуг із перевезення міським автомобільним транспортом на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями-перевізниками, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Таким чином, у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг перевезення, наданих особам, які згідно з чинним (станом на момент укладення договору) законодавством мали право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити із позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки із позивачем щодо спірної суми за послуги, надані особам, які згідно з чинним (станом на момент укладення договору) законодавством мали право на соціальні пільги, а відсутність бюджетних призначень на ці видатки не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право позивача на отримання компенсації вартості послуг перевезення, наданих пасажирам - пільговим категоріям громадян, підлягає захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із зазначеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з виконавцями послуг, зокрема, послуг із перевезення таких категорій громадян.

Згідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена у судових постановах Верхового Суду від 07.05.2018 у справі №903/321/17, від 07.05.2018 у справі №920/724/17.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, вимоги про примусове стягнення боргу в сумі 23 591,39 грн. підлягають задоволенню як обґрунтовано та правомірно заявлені.

Відповідно до п. 4.1. Договору за не виконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Так, позивачем з огляду на порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання в порядку ст. 625 ЦК України заявлено вимоги про стягнення 3% річних за період з 01.01.2016 по 01.08.2018 на суму 1828,49 грн, а також 7 855,93 грн інфляційних за період з січня 2016 по червень 2018.

З огляду на викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, виходячи з норм чинного законодавства, суд погоджується з останнім та вважає обґрунтованим стягнення з відповідача заявлених до стягнення сум.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю є наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця Микитинець Олександра Володимировича про стягнення з Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації 33 275,81 грн заборгованості, з яких : 23 591,39 грн основного боргу, 1 828,49 грн 3% річних , а також 7 855,93 грн інфляційних підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, належним чином доведені та по суті не оспорені відповідачем.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації ( ідентифікаційний номер 03195576, вул. Словацького, 6, м. Кременець, Кременецький район, Тернопільська область, 47003) на користь Фізичної особи - підприємця Микитинець Олександра Володимировича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 ) - 23 591 (двадцять три тисячі п'ятсот дев'яносто одну) грн. 39 коп. боргу за надані послуги з перевезення пасажирів на пільгових умовах, 1 828 (одну тисячу вісімсот двадцять вісім) грн 49 коп.- 3% річних, 7 855 (сім тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн 93 коп.- інфляційних нарахувань, 1762 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) в повернення сплаченого судового збору .

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 18.10.2018.

Суддя Н.М. Бурда