ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. Справа № 922/2241/18

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І.
при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська обл.
про стягнення 11389,89 грн.
за участю представників сторін та третьої особи:
позивача Бєлая І.М. (довіреність № 01-16/3414 від 27.06.2018);

відповідача Сумцова Н.В. (довіреність № 3 від 02.01.2018);

третьої особи не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 11389,89 грн., з яких:

10284,83 грн. пені;

938,08 грн. 3% річних;

166,98 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на прострочення відповідачем строків оплати спожитої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії № 14111 від 29.04.2005.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 11.09.2018; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська обл. (далі за текстом третя особа).

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 26505 від 12.09.2018), в якому просить суд визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити розмір пені на 50 %. В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема, зазначає, що він є бюджетною неприбутковою установою яка нині перебуває в скрутному матеріальному становищі, та всі витрати якої узгоджуються з органом уповноваженим на здійснення такого фінансування; що строк прострочення виконання зобов`язання перед позивачем є незначним, а відповідачем вжито всіх можливих заходів з метою недопущення господарського правопорушення.

Позивач надав відповідь на відзив (вх. № 26666 від 13.09.2018), в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

На судове засідання 24.09.2018 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача факт прострочення відповідачем зобов`язання зі сплати поставленої електричної енергії визнає, однак, просить суд зменшити розмір пені на 50%, посилаючись на скрутне матеріальне становище установи відповідача.

Третя особа у судове засідання 24.09.2018 свого уповноваженого представника не направила, надіслала на адресу суду клопотання (вх. № 27447 від 20.09.2018), в якому просить суд розглянути справу № 922/2241/18 без участі свого представника.

Оскільки, неявка у судове засідання представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 29.04.2005 між позивачем, як постачальником, та третьою особою, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії № 14111 (далі за текстом договір; а. с. 20-25), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію третій особі , а остання оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (розділ 1 договору).

За змістом п. 2.1.2 договору, позивач, як постачальник, зобов`язався поставляти третій особі, як споживачу, електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатку № 1 Договірні величини постачання електричної енергії і потужності Споживачу та додатку № 2 Порядок розрахунків.

- згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (далі ПУЕ) та гарантованого рівні надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансового розмежування, а саме: - відхилення напруги (тримавлість часу відхилення від напруги понад нормальне припустиме визначається у відповідності до ГОСТ 13109-97): нормально припустиме значення для рівня напруги 0,22 кВ та вище - +/- 5%, гранично припустиме значення для рівня напруги 0,22кВ та вище - +/-10%; - провал напруги (зниження рівня нижче гранично припустимого значення) не більше 30 секунд.

За змістом п. 2.2. договору, споживач зобов`язується щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток № 9 до договору Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії).

Відповідно до п. 2.2.5 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 Порядок розрахунків.

Відповідно до п. 4.2 додатку № 2 до договору, плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ) та інші платежі перераховуються платником на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5 додатка № 2 до договору з урахуванням додаткової угоди б/н від 05.01.2015 р. до договору (а. с. 26-27) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 Акт про використану електричну енергію, який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 10 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО Харківенергозбут рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 10 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунків постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Пунктом 3.1.5 договору закріплено право постачальника вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього договору та ПКЕЕ, сплати пені, 3% річних та індексу інфляції.

Пунктом 6 Додатка № 2 до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань постачальник проводить платнику за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена платником з урахуванням встановленого індексу інфляції.

На підставі п. 9.11 договору його дію пролонговано на 2018 рік.

05.01.2015 між позивачем, як постачальником, відповідачем, як платником, та третьою особою, як споживачем, укладено додаткову угоду до договору № 14111 від 29.04.2005 (а. с. 29), за умовами якої оплата таких видів нарахувань, як вартість електричної енергії (в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється платником, тобто відповідачем у даній справі.

Також сторони в даній додатковій угоді узгодили внести зміни до п. 4.4., 4.5. п. 6, п. 8 додатку № 2 до договору, в яких змінили слова Споживач на слова Платник.

Таким чином, відповідач у даній справі є платником за договором про постачання електричної енергії № 14111 від 29.04.2005, що укладений між позивачем та третьою особою.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, на його виконання здійснив відпуск електричної енергії споживачу, починаючи з серпня 2017 по травень 2018 включно, про що свідчать звіти про обсяги спожитої електричної енергії за вказаний період, підписані відповідачем (а. с. 48-58).

Крім того, 22.08.2016 щодо споживача був складений акт порушення Правил, на підставі чого комісією з розгляду акту прийнято рішення про перерахунок спожитої останнім електроенергії, і сума спожитої за цим актом електроенергії склала 13915 грн.

З метою оплати відповідачем спожитої електричної енергії, позивачем на виконання умов п. 5 додатку № 2 до договору направлено останньому відповідні рахунки за період листопад-грудень 2017, січень-червень 2018 (а. с. 59-75). Факт отримання даних рахунків відповідачем підтверджується підписами уповноважених представників останнього в книзі реєстрації видачі рахунків за використану електроенергію (а. с. 76-86).

Однак, відповідач несвоєчасно провів розрахунки за спожиту електричну енергію за серпень, грудень 2017 року, лютий, березень, квітень та травень 2018 року, та актом порушення Правил від 22.08.2016 у зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачу 166,98 інфляційних втрат та 938,08 грн. 3% річних та 10284,83 грн. пені за таке прострочення.

Обставини щодо стягнення пені, інфляційних та 3% річних стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч. 6-7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань зі сплати вартості спожитої електроенергії за серпень, грудень 2017 року, лютий, березень, квітень та травень 2018 року, та актом порушення Правил від 22.08.2016 підтверджується матеріалами справи та ні відповідачем ні третьою особою жодним чином не спростовується.

Зазначене надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, суд констатує, що його здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 166,98 інфляційних втрат та 938,08 грн. 3% річних за такі прострочення .

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, п. 6 додатку передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

За таких обставин, доводи позивача про притягнення відповідача до відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення виконання зобов`язань зі сплати вартості спожитої електроенергії за серпень, грудень 2017 року, лютий, березень, квітень та травень 2018 року, та актом порушення Правил від 22.08.2016 є правомірними.

Разом з тим, господарський суд, розглянувши клопотання відповідача (вх. № 26505 від 12.09.2018) про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% вважає що воно підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач повністю виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії за серпень, грудень 2017 року, лютий, березень, квітень та травень 2018 року, та актом порушення Правил від 22.08.2016, тобто, вживав заходів з метою належного виконання своїх зобов`язань за договором.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать про те, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (відповідач) є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів державного бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Довідкою управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області (а. с. 143) підтверджено, що установа відповідача повністю фінансується з Державного бюджету.

Як зазначає відповідач, станом на момент винесення даного рішення він має скрутне матеріальне становище, проте здійснює безпосереднє квартирно- експлуатаційне забезпечення, спрямоване на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном.

Таким чином, стягнення з відповідача штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі наносить шкоду інтересам держави та її обороноздатності, оскільки, відповідач по даній справі - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова входить до складу Міністерства оборони України.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді пені в заявленій до стягнення сумі негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, на 50% від заявленої позивачем до стягнення суми, а саме, стягнути з відповідача пеню у розмірі 5142,42 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61; ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ; на п/р НОМЕР_2 в ПАТ Мегабанк, МФО 351629):

5142,42 грн. пені;

938,08 грн. 3% річних;

166,98 грн. інфляційних втрат,

1762 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.09.2018 р.

Суддя О.І. Байбак