ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року Справа № 923/607/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального виробничого підприємства (КВП) по організації харчування у навчальних закладах, місцезнаходження: 54038, м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 49, ідентифікаційний код: 05475854

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Ак. Тарле, 18 к. 1, кв. 134, ідентифікаційний код: НОМЕР_1

про стягнення 145367,43 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, представник за довіреністю № 713 від 24.11.2017 року

від відповідача ОСОБА_3, представник за довіреністю від 31.07.2018 року, ОСОБА_1

Комунальне виробниче підприємство (КВП) по організації харчування у навчальних закладах (далі Позивач) звернулося із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі Відповідач) штрафу у розмірі 145367,43 грн. за договорами поставки №№10/05/18/ та 10/05/18/31 від 10.05.2018 р.

Позовні вимоги, на підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 230, 231, 232 ГК України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобовязань з поставки товару належної якості, несвоєчасну заміну неякісного товару та поставку товару, що не відповідає умовам укладених договорів.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.07.2018 року. Розгляд справи, на підставі ст. ст. 12, 247 ГПК України, здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження.

Справу розглянуто в судових засіданнях 01.08.2018 року та 27.09.2018 року, за межами строку, визначеного ст. 248 ГПК України.

Оцінюючи розумність строків розгляду цієї справи, судом враховано, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В рішенні Європейського суду з прав людини Броуган та інші проти Сполученого Королівства від 29.11.1988 року розяснено, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

Так, до завдань господарського судочинства статтею 2 ГПК України віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п. п. 4, 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України, до принципів господарського судочинства віднесено змагальність сторін та розумність строків розгляду справи.

Під змагальністю, виходячи із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, розуміється, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На суд покладений обовязок сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

У п. 63 Рішення ЄСПЛ у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії", від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87 зазначено, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обовязків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

За змістом ст. 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що Відповідачем поставлено неякісні яловичину та цукор, які не відповідають умовам укладених договорів, внаслідок недотримання температурного режиму, санітарних норм та правил при транспортуванні продуктів. Також, відповідачем не здійснено заміну на товар належної якості в строки, передбачені договорами. Зазначені обставини є підставою для нарахування штрафу, розмір якого узгоджений у договорах, який відповідачем у добровільному порядку за вимогою позивача не сплачений.

Представник Відповідача обставини, викладені у позові заперечив, наголосив на відсутності підстав для задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що викладені Позивачем у позовній заяві факти, про порушення ним зобовязань з поставки якісного товару не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні 27.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, розяснено процедуру оскарження рішення.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд

встановив:

10.05.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та Комунальним виробничим підприємством (КВП) по організації харчування у навчальних закладах (покупець) укладено договори поставки №№10/05/18/ та 10/05/18/31 (далі Договори) (а.с. 10-19).

Так, п. п. 1.1., 1.2. Договорів, визначено предмет, а саме: філе яловичини (задня частина, вирізка) без пліви та сторонніх запахів, вищого сорту, І категорії, заморожена, цілими кусками, строк реалізації 3 місяці (-18С), до кінця строку не менше 2-х місяців, пакування до 15 кг; цукор білий кристалічний І категорії (далі Товар).

Інші умови Договорів є ідентичними.

Якість Товару повинна відповідати вимогам діючих стандартів, Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», наказу МОЗ України «Про затвердження Державних санітарних норм та правил «Медичні вимоги до якості та безпечності харчових продуктів та продовольчої сировини» від 29.12.2012 р. №1140, інших нормативно-правових актів (п.2.1. Договорів).

При поставці неякісного товару чи не відповідаючого умовам Договорів працівниками (працівником) Покупця складається акт в довільній формі у двох примірниках з зазначенням недоліків, який підписується особою (особами) які доставили товар. У разі відмови останніх в їх підписанні, працівники (працівник) Покупця робить про це запис, що засвідчує факт такої відмови та передає або надсилає один примірник акту Постачальнику. Даний акт є підставою для відмови у прийнятті поставленої партії або частини Товару (п.2.5. Договорів).

Якщо при прийнятті та протягом терміну придатності Товару буде виявлено, що його якість не відповідає умовам Договорів. Постачальник за свій рахунок зобовязується замінити неякісний товар на якісний не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання про це повідомлення на адресу електронної пошти Постачальника, або переданого в іншій спосіб (п.2.6. Договорів).

Постачальник зобовязується направляти представника (представників) для фіксації фактів доставки неякісного товару чи спростування цього не пізніше 2-х годин з моменту отримання повідомлення про це від Покупця. Неявка представника Постачальника позбавляє його права стверджувати у подальшому про поставку товару належної якості. (п.2.7. Договорів).

Покупець має право повернути Постачальнику неякісний товар та вимагати відшкодування витрат (п.2.9. Договорів).

Відповідальність за порушення договірних умов узгоджена сторонами в розділі 7 Договорів. Так, відповідно до п. 7.3., за не поставку, несвоєчасну поставку або поставку неякісного товару та несвоєчасну заміну неякісного товару (згідно пунктів 2.6., 5.1. Договорів), Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі вартості непоставленого чи неякісного, або вартості несвоєчасно заміненого товару у 10-ти денний термін.

Пунктом 10.2 Договорів передбачено право Покупця в односторонньому порядку розірвати договір у разі не поставки, у тому числі часткової, несвоєчасної поставки або поставки неякісного товару та несвоєчасної заміни неякісного товару шляхом направлення письмового повідомлення Постачальнику.

Пунктом 10.1. Договорів їх строк дії визначений до 31.05.2018, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

На виконання договірних умов, Відповідач, 25.05.2018 року, 30.05.2018 р., 01.06.2018 р. поставив Товар, що підтверджується видатковими накладними №РН-00007704 від 25.05.2018 р., №РН-00007702 від 25.05.2018 р., №РН-00007704 від 30.05.2018 р., №РН-00007702 від 30.05.2018 р., товарно-транспортними накладними №РН-00007704 від 25.05.2018 р., №РН-00007702 від 25.05.2018 р., №РН-00007704 від 30.05.2018 р., №РН-00007702 від 30.05.2018 р., №РН-00007702 від 01.06.2018 р. (а.с. 20-21, 23-24, 95-96, 98-99, 101). Транспортування Товарів здійснено автотранспортом Відповідача (спеціалізований вантажний фургон рефрижератор) в місце поставки, визначене п. 5.2. Договорів, за адресою Миколаївська обл.. м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, 49, що підтверджено товарно-транспортними накладними №РН-00007704 від 25.05.2018 р., №РН-00007702 від 25.05.2018 р., №РН-00007704 від 30.05.2018 р., №РН-00007702 від 30.05.2018 р., №РН-00007702 від 01.06.2018 р., подорожними листами №378 від 25.05.2018 р., №455 від 30.05.2018 р., №497 від 01.06.2018 р., довідками про санітарну обробку автомобілів (а.с. 50-55, 94, 97, 100, ).

Позивач відмовився від прийняття партій поставлених Товарів, про що його працівником техніком-технологом ОСОБА_4 вчинений напис на видаткових накладних про невідповідність Товару умовам договорів та, на підставі п. 2.5 Договорів, складено акти від 25.05.2018 р., 30.05.2018 р., 01.06.2018 р. (а.с. 22, 25, 26).

За змістом актів, складених працівниками Позивача техніком-технологом ОСОБА_4 та завідуючою складом ОСОБА_5, ними зафіксовано:

- 25.05.2018 р. невідповідність поставлених Товарів тендерній документацій, що свідчить про недоброякісність, не дотримано температурний режим, мясо розморожене, у водія відсутня медична книжка;

- 30.05.2018 р. порушення температурного режиму, санітарних норм і правил при транспортуванні мясо та цукор знаходились в одній камері;

- 01.06.2018 р. невідповідність поставлених Товарів тендерній документацій та умовам договору, поставлено цукор 1 та 2 категорій.

Акти від 25.05.2018 р., 01.06.2018 р. підписані працівником Відповідача, яким здійснено поставку, підписати акт від 30.05.2018 р. працівник Відповідача відмовився. Примірники актів від 25.05.2018 р., 01.06.2018 р. вручені працівникам Відповідача, якими здійснено поставку. Примірник акту від 30.05.52018 р. надіслано на адресу Відповідача 01.06.2018 р. разом з повідомленням про розірвання договорів №№10/05/18/ та 10/05/18/31 від 10.05.2018 р. з моменту його отримання (а.с. 27-29).

Також, 01.06.2018 р., Позивачем на адресу Відповідача надіслано претензію про сплату штрафу в сумі 145367,43 грн., нарахованого на підставі п.7.3. Договорів, за не поставку, оскільки поставка необхідного товару не здійснена, поставку неякісного товару, несвоєчасну заміну неякісного товару (а.с. 30-32).

Претензія залишена Відповідачем без відповіді, штраф у добровільному порядку не сплачений, що і зумовило звернення Позивача до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладені між Позивачем та Відповідачем договори є договорами поставки, а правовідносини сторін, відповідно, врегульовано нормами статей 264-271 ГК України, ст. 712 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору припиняються зобовязання сторін, що виникли з такого договору. При цьому, виходячи з норми ч. 3 ст. 653 ЦК України, моментом припинення договору є момент досягнення сторонами згоди щодо цього.

Враховуючи умови Договорів №№10/05/18/ та 10/05/18/31 від 10.05.2018 р., Позивачем реалізовано, в передбаченому порядку, право на односторонню відмову від них. Оскільки відмова від договорів отримана Відповідачем, що ним не заперечувалось, договори №№10/05/18/ та 10/05/18/31 від 10.05.2018 р. є розірваними.

Відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не доведено фактів не поставки, поставки неякісного товару, несвоєчасної заміни неякісного товару.

Так, за п. 2.7. Договорів, для фіксації фактів доставки неякісного товару чи спростування цього, постачальник направляє представника не пізніше двох годин з моменту отримання повідомлення про це від покупця, однак доказів вчинення цих дій - повідомлення Відповідача у будь-який спосіб про поставку неякісного Товару, Позивачем суду не надано. Посилання ж Позивача, що постачальник повідомлений про поставку неякісного товару шляхом вручення актів про відмову в прийняті товарів, судом до уваги не беруться, оскільки умовами Договорів сторонами чітко регламентований порядок фіксації фактів поставки неякісного товару, який включає отримання постачальником саме повідомлення на електронну пошту чи переданого в іншій спосіб та його обовязок направити представника. Отже, акти про відмову від прийняття товару, в яких зазначаються недоліки поставленого товару, зокрема невідповідність товару договірним умовам, що зумовило відмову в прийнятті поставленої партії товарів, не доводять фактів поставки саме неякісної продукції, що є підставою застосування відповідальності, передбаченої п. 7.3. Договорів.

Водночас, і акти, складені Відповідачем про відповідність товару умовам Договору від 25.05.2018 р., 30.05.2018 р., 01.06.2018 р., подані останнім на підтвердження поставки товарів належної якості, судом до уваги не беруться, оскільки складені в односторонньому порядку, особовий склад комісії та підстава її створення не підтверджені відповідним наказом Відповідача (а.с. 47-49).

Разом з тим, Відповідачем спростовані обставини, викладені Позивачем в заявах по суті справи та підтримані ним в судових засіданнях щодо порушень правил транспортування Товарів, відповідності їх договірним умовам. Надані суду копія медичної книжки експедитора ОСОБА_6, подорожні листи, що містять інформацію про автомобіль та експедитора, довідки про санобробку автомобілів, в яких зазначено про тип вантажного відсіку фургон рефрижератор, декларації виробника на товар (а.с. 43-46, 102-103).

Інші обставини та доводи сторін, зокрема зазначені і в заявах свідків, судом до уваги не беруться, оскільки документально не підтверджені (а.с. 62-67, 86-89, 104-105).

Так, зокрема, не зазначено чим регламентовано та у який спосіб здійснено заміри температурного режиму в фургонах-рефрижераторах Відповідача, не надано технічної документації на вимірювальний прибор, документів щодо повірки в органах стандартизації.

Оскільки, відповідальність Постачальника, передбачена п. 7.3. Договорів, встановлена саме за фактами не поставки, несвоєчасної поставки або поставки неякісного товару та несвоєчасної заміни неякісного товару (згідно пунктів 2.6., 5.1. Договорів), які не знайшли доказового підтвердження при розгляді спору, то відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 145367,43 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір, сплачений Позивачем при зверненні до суду із цим позовом покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. В задоволенні позовних вимог Комунального виробничого підприємства (КВП) по організації харчування у навчальних закладах (місцезнаходження: 54038, м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 49, ідентифікаційний код: 05475854) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Ак. Тарле, 18 к. 1, кв. 134, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) про стягнення 145367,43 грн. відмовити повністю.

2. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 01.10.2018 року

Суддя Т.А. Остапенко