УХВАЛА

м. Київ

24.09.2018Справа № 910/9960/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС»

до 1. Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта»

про визнання права

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

позивач: не з'явився

від відповідача 1: Опанасик В.В.

від відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» до 1. Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» про визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» сплати суми боргу за кредитним договором від 20.02.2015 року № 4М15062И в розмірі 18 128 438,78 грн. та визнання відсутнім у Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» сплати суми боргу за кредитним договором № 4М15062И від 20.02.2015 року в розмірі 18 128 438,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» як поручителем боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» за кредитним договором № 4М15062И від 20.02.2015 року виконань зобов'язання останнього перед Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку із чим поручетелем набуто право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» виконання грошових зобов'язань. До того ж, позивачем наголошено на невизнанні відповідачем-1 права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» сплати суми боргу за кредитним договором №4М15062И від 20.02.2015 року в розмірі 18 128 438,78 грн., оскільки Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не передало позивачу належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Ухвалою суду від 09.08.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 07.09.2018р.

У зв'язку з перебуванням судді Спичака О.М. 07.09.2018р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 13.09.2018р. розгляд справи було призначено на 24.09.2018р.

У судовому засіданні 24.09.2018р. суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження по справі. При цьому, господарський суд виходив з наступного.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (стаття 12 вказаного нормативно-правового акту).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною другою статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до пункту 8 договору поруки №4М12090И/П від 08.11.2016р., укладеного між позивачем та відповідачем 1, від до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (договорам) застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Оскільки порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (частина перша статті 547 Цивільного кодексу України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

З урахуванням викладеного вище, суд зауважує, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018р. по справі №910/14144/17. При цьому, судом прийнято до уваги, що за приписами ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи правову позицію Верховного Суду, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» до 1. Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» про визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» сплати суми боргу за кредитним договором від 20.02.2015 року № 4М15062И в розмірі 18 128 438,78 грн. та визнання відсутнім у Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» сплати суми боргу за кредитним договором № 4М15062И від 20.02.2015 року в розмірі 18 128 438,78 грн..

Суд звертає увагу позивача на те, що зі змісту ст.7 Закону України «Про судовий збір» полягає, що судовий збір повертається за клопотанням позивача у разі закриття провадження по справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Проте, на теперішній час відповідного клопотання позивачем подано не було, що виключає можливість вирішення питання щодо повернення судового збору з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

1 Закрити провадження у справі №910/9960/18 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст складено та підписано 25.09.2018р.

Суддя Спичак О.М.