ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018 справа № 905/974/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; ОСОБА_5 - за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від24.05.2018 (повний текст складено та підписано 04.06.2018)
у справі№ 905/974/17 (головуючий Курило Г.Є., судді Тарапата С.С., Чернова О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ ХХІ", м. Дніпрорудне, Запорізька область
до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область
простягнення заборгованості в розмірі 11 252 377,68 грн., 3% річних 511 283,18 грн., втрат від інфляції 1 871 608,92 грн.
за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ ХХІ", м. Дніпрорудне, Запорізька область
про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково технічне підприємство Трансінвест, м. Київ (далі Позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя (далі Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 11252377,68 грн., 3% річних у розмірі 511283,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1871608,92 грн. (з урахуванням заяви Позивача про зменшення розміру позовних вимог від 20.06.2017р. )

Також, до господарського суду в межах справи №905/974/17 надійшов зустрічний позов від Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ ХХІ", м. Дніпрорудне, Запорізька область про витребування майна з чужого незаконного володіння, який ухвалою господарського суду Донецької області від 03.05.2018р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.05.2018 первісні позовні вимоги задоволені у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Відповідач (за первісним позовом), не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні первісного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному зясуванні обставин справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про визначення періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки більшість актів підписано у субботу, що є загальновстановленим вихідним днем, а проведення ремонту двигуна виконано не у ту дату, яка зазначена у актах. Також, деякі акти прийманняпередачі виконаних робіт не містять посилання на спірний Договір, а тому до них не можуть застосовані наслідки порушення умов Договору. Крім того, зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого він заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважючи рішення суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначив, що акти прийому-передачі на підставі яких судом стягнуто заборгованість, підписані Відповідачем без заперечень, а відтак виник обовязок щодо їх оплати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлен належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в скарзі.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

укладення 05.11.14р. між сторонами Договору підряду № 051014/1, (далі Договір) відповідно до умов п.1.1 якого Відповідач передає у ремонт електрообладнання та оплачує його ремонт, а Позивач приймає обладнання та робить його ремонт в кількості, номенклатурі, за цінами, вказаними в додатках, які є невідємними частинами цього договору.

підписання сторонами без заперечень специфікацій до Договору підряду № 051014/1 від 05.11.2014;

наявність підписаних між сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 29405401,27 грн.;

факт часткової оплати Відповідачем суми боргу в сумі 18153023,59 грн.

направлення Позивачем на адресу Відповідача претензії від 31.03.2017 з вимогою про сплату заборгованості.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором підряду в частині своєчасної оплати вартості виконаних робіт, у звязку з чим просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості у розмірі 11252377,68 грн., а також нараховані в порядку ст.625 ГПК України суми 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначав, що акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3 від 10.02.2015, № 5 від 30.12.2014, №6 від 19.02.2015, № 31 від 21.08.2015, № 30 від 15.08.2015 не підтверджують факт виконання Позивачем виконаних робіт в обсязі визначеному в актах, оскільки згідно претензій та спільних актів прихованих дефектів електродвигуни після проведеного ремонту були передані Позивачу на гарантійний ремонт. Відповідач частково не визнавав наявність боргу за виконані роботи по актам прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №35/1 від 30.10.2015 та № 32 від 29.08.2015, стверджуючи, що зазначені акти не є підтвердженням факту виконання робіт Позивачем за Договором, а є доказом правовідносин між сторонами поза межами Договору.

В обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилався на те, що спірне обладнання у кількості 399 одиниць на загальну балансову вартість 2 220 289,04 грн. було передано Позивачу на виконання Договору для проведення дефектування та ремонту, в тому числі, гарантійного, проте це майно залишилося у Позивача та ним не повернуто, що порушує право власності Відповідача.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту прострочення виконання обовязку з оплати вартості виконаних робіт, наявності підстав для стягнення суми заборгованості, 3 % річних, пені, інфляційних втрат. При цьому, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що фактичні обставини справи свідчать про безпідставність зустрічних вимог, оскільки право заявляти позов віндикаційного характеру застосовується до відносин речево-правового характеру, однак у даному випадку між власником і володільцем майна наявні договірні відносини. Також судом встановлено відсутність порушеного права Відповідача на отримання власного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Наразі, матеріали справи містять підписані сторонами акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Таким чином, з огляду на підписання без зауважень та заперечень Відповідачем актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), він підтвердив факт виконання Позивачем робіт та їх вартість, а відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені акти виконаних робіт є належними та достатними доказами виконання Позивачем своїх обов'язків за Договором.

Також, умовами п. 4.2 Договору, Відповідачу надано право звернення до Позивача з претензіями щодо обсягу, якості та вартості виконаних робіт за спірний період, доказів використання якого матеріали справи не містять.

Заперечення Відповідача щодо визначеної судом кількості днів прострочення та враховування вихідних днів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до приписів п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, вихідні та святкові дні мають значення лише для визначення початку періоду прострочення виконання зобов'язання і враховуються тоді, коли останній день виконання зобов'язання випав на вихідний або святковий день. Однак, вихідні та святкові дні не відраховуються з періоду прострочення.

А ні діючим законодавством, а ні умовами Договору не заборонено виконання між сторонами своїх господарських зобов'язань в неробочі та святкові дні, зокрема, підписання актів прийому-передачі виконаних робіт. Крім того, факт підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) у іншу дату, аніж зазначену в самих актах, жодним чином не спростовано Відповідачем, а вказані заперечення ґрунтуються лише на його припущеннях.

Заперечення Відповідача стосовно відсутності посилання на Договір підряду в актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №35/1 від 30.10.2015, №41/2 від 24.11.2015, у звязку з чим Відповідач вважав, що вказані акти не стосуються виконання робіт за договором підряду №051014/1 від 05.11.2014 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції досліджено надані Позивачем надані копії специфікацій № 29/1 від 11.09.2015 та № 34/2 від 07.11.2015 до договору підряду №051014/1 від 05.11.2014, в яких зазначені саме те найменування обладнання, інвентарний номер, кількість, ціна, вартість, як і в актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №35/1 від 30.10.2015, №41/2 від 24.11.2015, та зроблено правомірний висновок про те, що роботи за цими актами виконані в рамках договору підряду №051014/1 від 05.11.2014.

Будь-яких доказів на спростування зазначеного висновку Відповідач не наводить.

За таких обставин, судова колегія вважає доведеним факт порушення права Позивача в частині отримання своєчасної оплати за виконані роботи, а отже погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу в сумі 11252377,68 грн., 3% річних у розмірі 511283,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1871608,92 грн.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, якою Відповідач обгрунтовує зустрічні позовні вимоги, власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння (віндикація).

Згідно із статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього за умови, якщо згідно із статтею 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребувано у нього.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речево-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У речево-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Встановивши, що спірне майно передане Товариству з обмеженою відповідальністю "РИМ ХХІ", м. Дніпрорудне в межах Договору підряду №051014/1 від 05.11.2014., а посиланням на порушення Позивачем умов Договору Відповідач свої зустрічні вимоги не обгрунтовує, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного утримання Позивачем спірного обладнання та неповернення його Відповідачу спростовується змістом зустрічної позовної заяви щодо визначення підстави передання такого обладнання Позивачу, а також змістом п.п.2.4,3.4,9.4 Договору, згідно до якого саме на Відповідачеві лежить обовязок вивозу цього обладнання з території Позивача.

Щодо доводів про здійснення Позивачем перешкоди у вивозі обладнання, то по-перше - про наявність таких не зазначалося в обґрунтування зустрічних позовних вимог, а по друге - наявність таких перешкод не підтверджуються належними доказами по справі, будь-яких звернень Відповідача з приводу намагання вивезти майно та наявності для цього перешкод до моменту звернення до суду із зустрічною позовною заявою - матеріали справи також не містять.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 24.05.2018 у справі № 905/974/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.05.2018 у справі № 905/974/17 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2018.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

ОСОБА_3