УХВАЛА

26.09.2018Справа № 910/12754/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву самозайнятої особи приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича про забезпечення позову

без виклику представників учасників процесу,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся самозайнята особа приватний виконавець Коновалов Олександр Сергійович з заявою про забезпечення позову, у якій просить суд до пред'явлення позову вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі за ознаками вчинення Міністерством юстиції України порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", шляхом вчинення антиконкурентних дій органу влади у вигляді прийняття акта, який призвів до усунення конкуренції на ринку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, до ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі про зобов'язання вчинити дії, а саме: залучити приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича як третю особу до участі у зазначеній справі Антимонопольного комітету України.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що розпорядженням державного уповноваженого Антимонопольного комітету України (надалі - АМКУ) від 28 квітня 2017 року № 08/105-р, було розпочато розгляд справи за ознаками вчинення Міністерством юстиції України порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", шляхом вчинення антиконкурентних дій органу влади у вигляді прийняття акта, який призвів до усунення конкуренції на ринку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Заявник вказує, що рішення у справі за ознаками вчинення Міністерством юстиції України порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", шляхом вчинення антиконкурентних дій органу влади у вигляді прийняття акта, який призвів до усунення конкуренції на ринку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, може вплинути на права та інтереси заявника, як приватного виконавця, а тому останній має право на залучення його в якості третьої особи у зазначеній справі та надання пояснень по суті справи.

Антимонопольний комітет України відповідно до витягу з протоколу від 30 серпня 2018 року № 59 відхилив клопотання про залучення приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича у справі № 130-26.13/64-17 в якості третьої особи.

Заявник у своїй заяві зазначає про намір звернутися до Господарського суду міста Києва із позовом до Антимонопольного комітету України про зобов'язання вчинити дії, а саме: залучити приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича як третю особу до участі у справі за ознаками вчинення Міністерством юстиції України порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першої статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", шляхом вчинення антиконкурентних дій органу влади у вигляді прийняття акта, який призвів до усунення конкуренції на ринку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення приватний виконавець Коновалов Олександр Сергійович зазначає, що прийняття Антимонопольним комітетом України рішення у справі № 130-26.13/64-17 без залучення його як третьої особи до участі у справі порушить його права на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу.

Ознайомившись із заявою приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що прийняття Антимонопольним комітетом України рішення у справі № 130-26.13/64-17 без залучення його як третьої особи до участі у справі порушить його права на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича про забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову. Заявником не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 названої постанови пленуму).

Разом з тим, суд, врахувавши, в тому числі, що приватний виконавець Коновалов Олександр Сергійович не є стороною у справі Антимонопольного комітеті України № 130-26.13/64-17, дійшов до висновку про те, що забезпечення позову шляхом заборони Антимонопольному комітету України приймати рішення у вказаній справі не є заходом, адекватним заявленим позовним вимогам, оскільки призведе до обмеження державного органу здійснювати свої функції, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви приватного виконавця Коновалова Олександра Сергійовича про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя О.В. Мандриченко