ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Справа №914/247/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Плотніцького Б.Д.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Совинської С.В.

представників сторін:

від позивача: не зявились;

від відповідача: не зявились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар, м.Городок Львівської області, Вих.№ 231 від 22.05.2018 (вх. № 01-05/1546/18 від 23.05.18)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 (суддя Іванчук С.В., повне рішення складено 04.05.2018)

у справі № 914/247/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПІС -УКРАЇНА ,м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар, м.Городок Львівської області

про: стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 у справі № 914/247/18 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Елпіс-Україна» від позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» 9614,92грн. пені. Провадження у справі № 914/247/18 в цій частині позовних вимог закрито. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Яблуневий дар» на користь ТОВ «Елпіс-Україна» 84028грн. 00коп. основного боргу, 946грн. 28коп. 3% річних, 13472грн. 91коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1582грн. 62коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ТОВ «Яблуневий дар» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 у даній справі скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що відповідно до умов Договору, на підставі якого заявлено позов у даній справі, сторони дійшли згоди про те, що покупець має право затримати оплату за поставлений товар щодо якого постачальником не надано оригіналів належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур до моменту їх отримання. Оскільки позивачем до позовної заяви не долучено доказів отримання відповідачем оригіналів належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур, то строк оплати вартості товару не настав. Відтак, на переконання скаржника позов заявлено передчасно.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вих. № 317 від 07.06.2018, в якому просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскільки ТОВ «Елпіс-Україна» свої зобовязання за договором поставки виконало належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 239 028 грн, а ТОВ «Яблуневий дар» повністю не розрахувалось за отриманий товар, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У судове засідання, призначене на 26.09.2018, сторони участі уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської області у даній справі залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 11.07.2016 між ТОВ «Яблуневий Дар» (покупець) та Товариством ТОВ «Елпіс-Україна» (постачальник) було укладено Договір поставки №68/РТ/2016, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець прийняти товар і оплатити його вартість.

Згідно з п. 1.2. вказаного Договору найменування, одиниця вимірювання, ціна та кількість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невідємною частиною даного Договору.

За умовами п. п. 2.1., 2.2. Договору №68/РТ/2016 ціна за одиницю та загальна вартість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невідємною частиною даного Договору. Загальна вартість цього Договору складається з сум усіх поставок товару, що були здійснені по даному Договору та зазначені у рахунках на оплату і видаткових накладних, за якими покупець отримав товар від постачальника.

Відповідно до п. п. 2.3., 2.4., 2.5. Договору поставки покупець здійснює оплату за поставлений товар на підставі виставленого рахунку на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки Товару. Покупець має право затримати оплату за поставлений товар щодо якого постачальником не надано оригіналів належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур до моменту їх отримання. При цьому будь-яка відповідальність до покупця за порушення строків оплати не застосовується. Оплата за товар здійснюється у національній валюті України - гривня, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається день зарахування перерахованих коштів на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 3.1 Договору №68/РТ/2016 поставка здійснюється постачальником на підставі замовлення, наданого покупцем, у якому зазначається асортимент, кількість, та дата передачі товару. Прийняття та узгодження замовлення здійснюється через електронний, факсимільний чи телефонний зв'язок. Транспортні витрати, пов'язані з доставкою товару від постачальника до покупця, оплачуються по домовленості сторін.

Згідно із п. 7.1. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2016 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Позивач, на виконання договірних зобов'язань, поставив ТОВ «Яблуневий дар» товар на загальну суму 239 028 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №2800 від 04.08.2017 на суму 172 020 грн., №4031 від 24.10.2017 на суму 67008 грн, товарно-транспортною накладною №Р2800 від 04.08.2017 та довіреностями на отримання товару № 521 від 03.08.2017 і № 684 від 24.10.2017 (а.с. 81-84, 144-145, том І).

Вказані документи, зокрема, видаткові накладні, підписані представниками обох сторін без застережень.

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався частково, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення зі спору у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін виникли з Договору поставки, а тому вони регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст. 265 Господарського кодексу України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім та оплатним.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено відповідачу поставку обумовленого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №2800 від 04.08.2017 на суму 172 020 грн та №4031 від 24.10.2017 на суму 67008 грн.

Вказані накладні є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт отримання товару згідно вищевказаних видаткових накладних відповідач не заперечує.

Разом з тим, відповідач зазначає про те, що строк оплати вартості товару не настав, оскільки позивачем не подано доказів отримання відповідачем оригіналів належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на оплату поставленого товару позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату №2573 від 03.08.2017 на суму 172020,00грн (з ПДВ) та №3776 від 24.10.2017 на суму 67008,00грн (з ПДВ), які були передані із видатковими накладними, що підтверджується, зокрема, довіреностями №521 від 03.08.2017 та №684 від 24.10.2017, складеними відповідачем, у яких є посилання на номери та дати виставлених рахунків.

Окрім того, позивачем на підтвердження направлення даних рахунків відповідачу долучено витяги з електронної пошти ТОВ «Елпіс-Україна» в мережі інтернет про ведення електронної переписки між сторонами. Також, відповідачу повторно направлено рахунки на оплату, які отримано відповідачем 03.04.2018р. (на підтвердження даних обставин долучено опис вкладення в цінний лист, фіскальний чек від 29.03.2018р. та повідомлення про вручення поштового відправлення №389).

Відтак, твердження відповідача, що ним рахунки на оплату не отримувались, спростовуються матеріалами справи, зокрема, довіреностями, виданими відповідачем на отримання від позивача матеріальних цінностей (а.с. 144-145, том І).

Також, в матеріалах справи наявна оборотно-сальдова відомість по рахунку за період з 01.08.2017 по 09.02.2018 (а.с. 41, том І), відповідно до якої відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий від позивача товар на загальну суму 155 000,00грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 84 028грн, яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги правомірно задоволені місцевим господарським судом як обґрунтовано заявлені.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, за неналежне виконання умов договору позивачем по кожній накладній окремо 3 % річних в сумі 962, 79грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає 946,28грн 3% річних.

Судова колегія погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки в силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначених норм права та умов договору в справі, яка розглядається, дає підстави для висновку про те, що порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, адже наявність передбачених у договорі обставин не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення у даній справі.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статей 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 у справі № 914/247/18 прийняте з дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 240, 269, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2018 у справі № 914/247/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Суддя Н.А. Галушко

Суддя І.Б. Малех