ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" жовтня 2018 р.м. Харків Справа № 922/305/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.

розглянувши заяву ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (вх. №27774 від 24.09.2018) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ
до ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія
про стягнення 1852766,41 грн.
за участю представників:

боржника - ОСОБА_2 за довіреністю № 1/2018/юр. від 02.01.2018;

стягувача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

24.09.2018 до суду надійшла заява боржника ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про визнання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2018 у справі №922/305/18 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви боржник посилається на приписи ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.16 № 1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016. Так, частиною 3 ст. 7 Закону № 1730 регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а тому боржник вважає, що наказ господарського суду Харківської області від 08.05.2018 у даній справі в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 118973,22 грн., інфляційних втрат в сумі 1733793,19 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у сумі 27791,50 грн. не підлягає визнанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 вересня 2018 року призначено заяву ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню до розгляду у судовому засіданні на 03 жовтня 2018 р. об 10:40 год.

Цією ж ухвалою суду запропоновано стягувачу надати до суду у строк до 03.10.2018 письмові пояснення стосовно своєї правової позиції щодо поданої боржником заяви про визнання наказу у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

03.10.2018 до суду від стягувача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №28835), у зв'язку з відрядженням його представника в судове засідання господарського суду Донецької області, яке призначене до розгляду 03.10.2018 о 11:00 год., у зв'язку з чим стягувач не може бути присутній у судовому засіданні господарського суду Харківської області.

Також, 03.10.2018 до суду від стягувача надійшли заперечення на заяву боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. №28834), які судом приєднані до матеріалів справи.

У наданих запереченнях стягувач заперечує проти доводів боржника викладених у заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, зокрема посилаючись на те, що частиною 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Проте, вищевказана норма не врегульовує питання погашення заборгованості з судового збору, отже вимоги боржника у вказаній заяві в частині судового збору є безпідставними.

Крім того, стягувач також зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Проте, боржником не надано належних та допустимих доказів включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Крім того, станом на 03.10.2018 боржник до зазначеного Реєстру не включений та відповідна інформація відсутня на офіційному веб-сайті Мінрегіону (http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2018/03/Reyestr-04.09.2018.pdf).

Суд, розглянувши клопотання стягувача про відкладення розгляду справи, відмовив в його задоволенні, про що в судовому засіданні 03.10.2018 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 03.10.2018.

В судовому засіданні 03.10.2018 боржник підтримав подану заяву. Також боржник заперечував проти доводів стягувача, викладених у його письмових запереченнях, що надійшли до суду 03.10.2018, зокрема посилаючись на те, що ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії та виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Розглянувши заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи, вислухавши пояснення представника боржника, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 квітня 2018 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 3% річних в сумі 118973,22 грн., інфляційні втрати в сумі 1733793,19 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 27791,50 грн.

Рішення господарського суду Харківської області від 10 квітня 2018 року набрало законної сили 03 травня 2018 року.

08 травня 2018 року на виконання вказаного рішення було видано відповідний наказ зі строком пред'явлення до виконання до 04 травня 2021 року.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відтворенням норми ст. 124 Конституції України є ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Значення обов'язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви NN 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року 1892. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява N 589498/00, п. 34).

В силу частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Желтяков проти України" (набуло статусу остаточного від 9 вересня 2011 року) Суд зазначив, зокрема, наступне.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Тому, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини по справі "Желтяков проти України", суд вважає, що задоволення даної заяви буде невиправданим та відповідно матиме місце порушення принципу "юридичної визначеності" та пункту 1 статті 6 Конвенції.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.16 № 1730-VIII, набрав чинності 30.11.2016.

Рішення у даній справі було прийнято 10 квітня 2018 року, вказане рішення не було оскаржено боржником та набрало законної сили 03.05.2018.

Як зазначено вище на виконання цього рішення господарським судом Харківської області було видано 08.05.2018 відповідний наказ.

Отже, боржник звертаючись з даною заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, фактично намагається скасувати рішення господарського суду Харківської області, яке було ухвалено 10 квітня 2018 року, після набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання наказу від 08.05.2018 у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Щодо посилання боржника у заяві на висновки Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, які викладені у постановах Верховного Суду Касаційного господарського суду у справі №927/1152/16, у справі №904/11460/16, у справі №911/3914/14, у справі №904/10292/17, у справі №15/5005/2012 від 11.04.2018, у справі №910/15874/13 від 25.07.2018, у справі №925/1584/17 від 07.08.2018 та у справі №925/107/18 від 21.08.2018, стосовно питання списання пені, 3% річних та індексу інфляції, суд зазначає, що у цих справах висновки Верховного Суду здійснено за різних встановлених судами обставин.

Так, у справі №927/1152/16, у справі №904/11460/16, у справі №904/10292/17, у справі №925/1584/17 та у справі №925/107/18 висновки Верховного Суду, викладені у постановах були зроблені під час розгляду касаційних скарг на судові рішення першої та апеляційної інстанції, які були ухвалені за результатами вирішення спору по суті.

Крім того, висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі №910/15874/13 від 25.07.2018 були зроблені за результатом розгляду касаційної скарги на судове рішення, яке прийнято за результатами розгляду скарги на дії Відділу примусового виконання рішень про визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження.

Також, суд вважає, що висновки Верховного Суду, які викладені у постановах по справі №911/3914/14 від 28.02.2018 та по справі №15/5005/2012 від 11.04.2018, зроблені за різних встановлених судами обставин, оскільки спір по суті було вирішено з прийняттям відповідного рішення до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на відміну від даної справи.

Таким чином, суд зазначає, що висновки, які містяться у постановах Верховного Суду, на які посилається боржник у своїй заяві, зроблені не у подібних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - повністю.

Керуючись статтями 234, 240, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - повністю.

Відмовити у визнанні наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2018 по справі № 922/305/18 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили 03.10.2018.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.п.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу складено 08.10.2018.

Суддя ОСОБА_3