РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2018Справа №910/2726/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом прокурора Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київжитлоспецексплутація»

до відповідача: фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича, м. Київ

про стягнення 87 975,81 грн., -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича про стягнення 36 661,88 грн., з яких: 32 540,77 грн. - орендна плата за договором №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.04.2016; 2 188,26 грн. - пеня; 206,25 грн. - 3% річних; 1 726,60 грн. - компенсаційні витрати підприємства за користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором оренди №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.04.2016 в частині сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з травня 2017 року по лютий 2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 позовну заяву Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича про стягнення 36 661,88 грн. повернуто на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2018 скасовано у зв'язку з передчасністю висновків щодо наявності підстав для повернення позовної заяви. Матеріали справи №910/2726/18 повернуто для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи ухвалу від 14.03.2018, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обумовлені п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України підстави для повернення позовної заяви прокурора у суду першої інстанції були відсутні, оскільки прокурором у позові належним чином обґрунтовано підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 №05-23/1147 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2726/18.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2018 справу №910/2726/18 передано для розгляду судді Князькову В.В.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.08.2018 до суду надійшла заява прокурора про збільшення позовних вимог.

15.08.2018 прокурором повторно направлено на адресу Господарського суду міста Києва аналогічну заяву про збільшення позовних вимог з додатками (надійшла до суду 16.08.2018), в якій збільшено спірний період (з 29.03.2018 по 31.07.2018) та донараховано заборгованість за договором №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.04.2016, а саме заявлено вимоги про стягнення 87 975,81 грн., з яких: 76 667,64 грн. - орендна плата за договором №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.04.2016; 9 527,99 грн. - пеня; 735,22 грн. - 3% річних; 1 044,96 грн. - компенсаційні витрати підприємства за користування земельною ділянкою.

При цьому, з огляду на загальну ціну позову в сумі 87 975,81 грн., судом враховано, що в прохальній частині заяви прокурором допущено описку при зазначенні заявленої до стягнення суми пені, а саме замість « 9 527,99 грн.» вказано « 11 922,50 грн.».

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 заяву прокурора про збільшення позовних вимог прийнято судом до розгляду, встановлено відповідачу додатковий строк до 14.09.2018 для подання відзиву на позов, а позивачам 1, 2, 3 - для подання письмових пояснень по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.07.2018 та ухвала суду від 03.09.2018 були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02068, АДРЕСА_1.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №777 ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.07.2018 було вручено відповідачу особисто 25.08.2018. Також, як вбачається з витягу з офіційного веб-сайту Державного підприємства «Укрпошта», 07.09.2018 поштове відправлення №400 з ухвалою суду від 03.09.2018 не було вручене відповідачу, про що вказано: «відправлення не вручене під час доставки: інші причини».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положень пунктів 1, 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, відповідач, якому було вручено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений судом, не подав відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.07.2017 №1339) віднесено до переліку об'єктів, які закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», нежитлову будівлю АДРЕСА_3, площею 252,18 кв.м. (п. 2.19 додатку 11 до розпорядження від 10.12.2010 №1112).

18.04.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), фізичною особою-підприємцем Сташевським Іваном Анатолійовичем (орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство-балансоутримувач) укладено договір №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір).

Згідно з п. п. 1.1 Договору (в редакції договору №1 від 10.01.2018 про внесення змін до Договору) орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 17.02.2015 №95/960 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для розміщення торговельного об'єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, на площі 80,70 кв. м. та торговельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів та товарів підакцизної групи на площі 20,90 кв. м.

Відповідно до пункту 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ: за базовий місяць оренди грудень 2015 року - 137,10 грн. за 1 кв. м., що складає 13 930,00 грн. Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 орендна плата до 14.07.2016 становить без ПДВ: за грудень 2015 року - 77,54 грн. за 1 кв. м., що складає 6 965,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 Договору (в редакції договору №1 від 10.01.2018 про внесення змін до Договору) орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ: за базовий місяць оренди вересень 2017 року - 151,11 грн. за 1 кв. м. для площі 80,70 кв. м., 340,00 грн. за 1 кв. м. для площі 20,90 кв. м., що в цілому складає 19 301,07 грн. Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 орендна плата до 01.03.2018, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва становить без ПДВ: за базовий місяць оренди вересень 2017 року - 75,55 грн. за 1 кв. м. для площі 80,70 кв. м., 170,00 грн. за 1 кв. м. для площі 20,90 кв. м., що в цілому складає 9 650,53 грн.

У пункті 3.1.1 Договору сторони погодили, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за лютий 2016 року складає 531,09 грн. на місяць.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2 Договору).

Додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою та компенсацією витрат підприємства за користування земельною ділянкою (п. 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.6 Договору орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Строк дії Договору сторонами встановлено з 18.04.2016 до 16.04.2019 (п. 11.1 Договору).

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в користування об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 18.04.2016.

Спір у даній справі виник у зв'язку із наявністю підстав, як вказує прокурор, для стягнення з відповідача орендної плати за Договором в сумі 76 667,64 грн., а також компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 1 044,96 грн.

Розглянувши доводи прокурора, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та розрахунки, складені позивачем Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Особливості участі прокурора в розгляді справ визначено статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, за змістом положень якої у разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересу держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, господарський суд зауважує, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території.

У даній справі прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» з позовом до фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором №2192 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.04.2016, який укладений між відповідачем, місцевим органом виконавчої влади в особі орану, якому надано повноваження на укладення відповідного договору, а також підприємством-балансоутримувачем об'єкта оренди.

За змістом позовної заяви, прокурор наголошує на необхідності звернення до суду з відповідним позовом в інтересах держави тим, що прокурором виявлено факт порушення з боку відповідача встановленого законом порядку користування комунальним майном, у зв'язку з чим прокурором вжито представницькі заходи оскільки відповідач не сплачує кошти за користування комунальним майном, внаслідок чого Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація», Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київська міська рада позбавляються того, на що вони розраховували при укладенні договору, а саме: на своєчасне, в обсягах та у строки, встановлені договором, отримання від відповідача орендної плати за користування об'єктом нерухомості, який є власністю територіальної громади міста.

За висновками суду, у даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду з даним позовом в інтересах територіальної громади м. Києва, що полягають у забезпеченні ефективного використання комунального майна та отримання плати за його використання на підставі відповідного договору.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором оренди комунального майна, який підпадає під правове регулювання статей 759-786 Цивільного кодексу України, статей 283-287 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму .

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі від 18.04.2016) підтверджується факт прийняття відповідачем в користування об'єкта оренди за Договором.

Одночасно з цим, суду не було надано доказів дострокового розірвання договору, його припинення та повернення об'єкта оренди орендарем за актом приймання-передачі, а відтак факт користування відповідачем об'єктом оренди у період з дати укладення договору по липень 2018 року не спростовано.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотною умовою договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Згідно з пунктом 6.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 (далі - Положення), орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати та її розмір, визначені згідно з цим Положенням, зазначаються у договорі оренди. Початок нарахування орендної плати та інших платежів, пов'язаних з орендою майна, починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди, який підписується орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем. Нарахування орендної плати припиняється у разі припинення договору оренди з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди орендарем та підприємством-балансоутримувачем.

Розмір орендної плати визначається: у разі передачі в оренду майна на конкурсних засадах відповідно до конкурсних пропозицій переможця конкурсу на право оренди; в інших випадках згідно з Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (пункт 6.2 Положення).

Пунктом 6.3 Положення визначено, що підприємства-балансоутримувачі є отримувачами орендної плати. Пропорції розподілу між бюджетом міста Києва і підприємством-балансоутримувачем визначаються бюджетом міста Києва на відповідний рік. Частина орендної плати, що підлягає перерахуванню до бюджету міста Києва, розраховується від суми отриманої підприємством-балансоутримувачем орендної плати.

При цьому, пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 було встановлено, що з 01.11.2017 до 01.03.2018, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, для об'єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50% встановленого обсягу, крім ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики (за винятком банків), погодинної орендної плати відповідно до пункту 6 Методики і орендної плати, визначеної за результатами конкурсу.

Як зазначалось судом, у пункті 3.1 Договору було передбачено, що орендну плату визначено на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди грудень 2015 року - 13 930,00 грн. Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 орендна плата до 14.07.2016 становить без ПДВ за грудень 2015 року - 6 965,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 Договору (в редакції договору №1 від 10.01.2018 про внесення змін до Договору) орендна плата за базовий місяць оренди вересень 2017 року складає 19 301,07 грн. Згідно з пунктом 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 орендна плата до 01.03.2018, але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2017 року - 9 650,53 грн.

У пункті 3.1.1 Договору сторони погодили, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за лютий 2016 року складає 531,09 грн. на місяць.

Згідно з довідкою про нарахування і надходження орендної плати, складеної Комунальним підприємством «Київжитлоспецекплуатація», станом на 02.08.2018 за фізичною особою-підприємцем Сташевським Іваном Анатолійовичем обліковується заборгованість з орендної плати за Договором в розмірі 76 667,64 грн.

Зокрема, з наданої довідки вбачається, що всього за Договором у період з травня 2017 року по липень 2018 року відповідачу було нараховано орендну плату в сумі 209 287,80 грн., з них сплачено - 132 620,16 грн. В тому числі, заборгованість у розмірі 32 540,77 грн., яка існувала станом на 28.02.2018, погашено 25.05.2018 (вказану суму прокурором не включено до позовних вимог у заяві, яка надійшла до суду 16.08.2018).

У березні 2018 року відповідачу нараховано орендну плату в сумі 24 952,43 грн. на підставі пункту 3.1 Договору (в редакції договору №1 від 10.01.2018 про внесення змін до Договору) та з урахуванням індексації за попередні місяці, враховуючи припинення з 01.03.2018 дії пункту 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280;

у квітні 2018 року нараховано орендну плату в сумі 25 226,90 грн. з урахуванням індексації орендної плати за попередній місяць;

у травні-липні 2018 року нараховано орендну плату в розмірі 16 069,90 грн. за місяць.

Таким чином, заборгованість за Договором станом на 02.08.2018 становить 76 667,64 грн. (209 287,80 грн. - 132 620,16 грн. = 76 667,64 грн.), яку заявлено прокурором до стягнення.

Згідно з довідкою про нарахування і надходження компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, складеної Комунальним підприємством «Київжитлоспецекплуатація», станом на 02.08.2018 за фізичною особою-підприємцем Сташевським Іваном Анатолійовичем обліковується заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за Договором в розмірі 1 044,96 грн.

З наданої суду довідки вбачається, що всього за Договором у період з вересня 2017 року по липень 2018 року відповідачу було нараховано суму компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 5 282,80 грн., з них сплачено відповідачем - 4 237,84 грн., заборгованість станом на 02.08.2018 становить 1 044,96 грн. (5 282,80 грн. - 4 237,84 грн. = 1 044,96 грн.).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.7 Договору визначено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.7 Договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою щомісячно не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата. Отже, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов'язань щодо передачі об'єкту оренди орендарю в користування, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов'язків за договором оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення орендної плати в сумі 76 667,64 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 1 044,96 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також прокурором заявлено вимоги про стягнення пені та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з оплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у спірний період не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому прокурором правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі річної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

При перевірці складеного Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» розрахунку суми пені судом встановлено, що позивачем не було враховано умови пункту 3.7 Договору, відповідно до якого орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця. Тому, позивачем необґрунтовано нараховано пеню з 01 числа відповідного місяця.

За перерахунком суду, враховуючи зміст пункту 3.7 Договору та здійснені відповідачем часткові оплати, сума пені, що нарахована з 27.03.2018 по 31.07.2018, за прострочення сплати орендної плати становить 9 092,14 грн., з яких:

- 321,33 грн. сума пені, нарахована за період з 27.03.2018 по 01.04.2018 за прострочення орендної плати в сумі 57 493,20 грн. (заборгованість станом на 27.03.2018);

- 206,77 грн. сума пені, нарахована за період з 02.04.2018 по 05.04.2018 за прострочення орендної плати в сумі 55 493,20 грн. (заборгованість станом на 02.04.2018);

- 751,91 грн. сума пені, нарахована за період з 06.04.2018 по 15.04.2018 за прострочення орендної плати в сумі 80 720,10 грн. (заборгованість станом на 06.04.2018);

- 1489,63 грн. сума пені, нарахована за період з 16.04.2018 по 05.05.2018 за прострочення орендної плати в сумі 79 957,94 грн. (заборгованість станом на 16.04.2018);

- 1699,56 грн. сума пені, нарахована за період з 06.05.2018 по 24.05.2018 за прострочення орендної плати в сумі 96 027,84 грн. (заборгованість станом на 06.05.2018);

- 704,53 грн. сума пені, нарахована за період з 25.05.2018 по 05.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 63 027,84 грн. (заборгованість станом на 25.05.2018);

- 1031,52 грн. сума пені, нарахована за період з 06.06.2018 по 19.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 79 097,74 грн. (заборгованість станом на 06.06.2018);

- 419,72 грн. сума пені, нарахована за період з 20.06.2018 по 26.06.2018 за прострочення орендної плати в сумі 75 097,74 грн. (заборгованість станом на 20.06.2018);

- 524,79 грн. сума пені, нарахована за період з 27.06.2018 по 05.07.2018 за прострочення орендної плати в сумі 62 597,74 грн. (заборгованість станом на 27.06.2018);

- 1795,35 грн. сума пені, нарахована за період з 06.07.2018 по 29.07.2018 за прострочення орендної плати в сумі 78 667,64 грн. (заборгованість станом на 06.07.2018);

- 147,03 грн. сума пені, нарахована за період з 30.07.2018 по 31.07.2018 за прострочення орендної плати в сумі 76 667,64 грн. (заборгованість станом на 30.07.2018).

За перерахунком суду, враховуючи зміст пункту 3.7 Договору та здійснені відповідачем часткові оплати, сума пені, що нарахована з 30.05.2018 по 31.07.2018, за прострочення сплати компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою становить 60,47 грн., з яких:

- 6,67 грн. сума пені, нарахована за період з 30.05.2018 по 05.06.2018 за прострочення сплати суми 1 022,48 грн. (заборгованість станом на 30.05.2018);

- 20,00 грн. сума пені, нарахована за період з 06.06.2018 по 19.06.2018 за прострочення сплати суми 1 533,72 грн. (заборгованість станом на 06.06.2018);

- 7,95 грн. сума пені, нарахована за період з 20.06.2018 по 05.07.2018 за прострочення сплати суми 533,72 грн. (заборгованість станом на 20.06.2018);

- 25,85 грн. сума пені, нарахована за період з 06.07.2018 по 31.07.2018 за прострочення сплати суми 1 044,96 грн. (заборгованість станом на 06.07.2018).

Таким чином, вимоги про стягнення пені в сумі 11 922,50 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 9 152,61 грн. (9 092,14 грн. + 60,47 грн. = 9 152,61 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано обставин прострочення виконання своїх зобов'язань з оплати орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги визначені судом та викладені вище періоди прострочення, сума 3% річних, що нарахована з 27.03.2018 по 31.07.2018, становить 810,04 грн., а відтак, позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 735,22 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог прокурор та стягнення з фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича заборгованості з орендної плати в розмірі 76 667,64 грн., заборгованості зі сплати компенсаційних витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 1 044,96 грн., пені в сумі 9 152,61 грн. та 3% річних в сумі 735,22 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення пені в сумі 375,38 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

При здійсненні розподілу судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь прокуратури підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 754,48 грн. Судовий збір в сумі 7,52 грн. (за розгляд позовних вимог, які залишено без задоволення) залишається за прокурором.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги прокурора Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київжитлоспецексплутація» до фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича про стягнення 87 975,81 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича (02068, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплутація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-а; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість з орендної плати в розмірі 76 667 (сімдесят шість тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 64 коп., заборгованість зі сплати компенсаційних витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 1 044 (одна тисяча сорок чотири) грн. 96 коп., пеню в сумі 9 152 (дев'ять тисяч сто п'ятдесят дві) грн. 61 коп., 3% річних в сумі 735 (сімсот тридцять п'ять) грн. 22 коп.

3. У задоволенні позовних вимог прокурора про стягнення пені в сумі 375,38 грн. - відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Сташевського Івана Анатолійовича (02068, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; ідентифікаційний код 02910019) судовий збір у розмірі 1 754 (одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири) грн. 48 коп.

5. Залишити за Прокуратурою міста Києва судовий збір, сплачений при подачі позову, в сумі 7,52 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 24.09.2018.

Суддя В.В. Князьков