УХВАЛА

про відмову в задоволені заяви про розстрочку виконання рішення

м. Київ

20.09.2018Справа № 910/5530/18

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича

про стягнення 24 901,20 грн.

Щодо розгляду заяви б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича

Суддя Котков О.В.

Представники сторін:

від позивача (стягувача) Лялюк Л.В. (представник за довіреністю);

від відповідача (боржника) не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 року позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованість у розмірі 24 901,20 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

02.08.2018 року на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва видано відповідний наказ.

07.09.2018 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича надійшла заява б/н від 05.09.2018 року у справі №910/5530/18, в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення суду від 10.07.2018 року на шість місяців.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.09.2018 року заяву б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" передано на розгляд судді Привалову А.І.

Розпорядженням керівника апарату № 05-23/1629 від 07.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи, у зв'язку з відпусткою судді Привалова А.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2018 року заяву б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 року розгляд заяви б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича у справі №910/5530/18 призначено на 20.09.2018 року.

17.09.2018 року через канцелярію суду від позивача (стягувача) надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить відмовити в задоволені заяви про розстрочку виконання рішення.

В судовому засіданні 20.09.2018 року представник позивача (стягувача) надав усні пояснення щодо поданої заяви про розстрочку виконання рішення, просив суд відмовити в її задоволені. Представник відповідача (боржника) в судове засідання не з'явився.

Розглянувши відповідну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заяви б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича, виходячи з наступного.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на складний фінансовий стан, відсутністю достатніх грошових коштів для виконання одноразово та у повному обсязі рішення суду.

Частино 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського кодексу України

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі та допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто розстрочення виконання судового рішення пов'язано з об'єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України). Також, суд враховує наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Так, в силу приписів до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наведені у заяві про розстрочку виконання рішення господарського суду мотиви та надані заявником документи, суд дійшов висновку, що заявником не надано доказів, які б підтвердили неможливість виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 року у справі № 910/5530/18 та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Надання розстрочки виконання рішення можливе за наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим. Недостатність чи відсутність коштів або важке матеріальне становище підприємства не можна вважати безумовним винятковим випадком, за наявності якого виконання судового рішення можна розстрочити. Будь-яких інших доказів в обґрунтування необхідності надання розстрочки виконання рішення, ускладнення його виконання або наявності обставин, які роблять неможливим його виконання відповідачем не надано.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, на виконання судового рішення у справі заявник (боржник) повинен повернути стягувачу належне останньому майно (грошові кошти), тому подальше невиконання остаточного судового рішення буде прямим порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що заявником не надано суду жодного доказу на підтвердження існування виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.

Обставини, на які заявник посилається як на підставу для розстрочення виконання рішення суду від 10.07.2018 року у справі № 910/5530/18 не є на думку суду такими, що ускладнюють та/або роблять неможливим виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання відстрочки виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича у справі №910/5530/18.

Відповідно до ч. 7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви б/н від 05.09.2018 року "Про розстрочення виконання судового рішення" Фізичної особи-підприємця Панчука Євгена Вікторовича у справі №910/5530/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20 вересня 2018 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 1 жовтня 2018 року.

Суддя О.В.Котков