КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. м.Київ Справа№ 910/2271/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 (суддя Ярмак О.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_2

про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом про стягнення 50 000,00 грн. страхового відшкодування (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), виплаченого позивачем своєму страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013 у зв'язку з ДТП 17.12.2015, яка сталась з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена карта" № АХ161.319/24 від 20.03.2013, яка видана австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS, представником якої є відповідач.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що після того як транспортний засіб "Ford Transit" було знято з австрійської реєстрації та зареєстровано на території України, а реєстраційний номер було змінено з австрійського на український, сертифікат "Зелена карта" не діяв.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/2271/17, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018, рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017, та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/2271/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд у постанові від 14.03.2018, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі № 910/2271/17, зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки страховому сертифікату "Зелена карта", а саме, умовам здійснення страхової виплати, правам та обов'язкам сторін, їх відповідальності, а також умовам чинності сертифіката та припинення його дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_2 про стягнення 50 000,00 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивано тим, що після того, як автомобіль "Ford Transit" було знято з австрійської реєстрації та зареєстровано 22.08.2015 на території України, а реєстраційний номер транспортного засобу "Ford Transit" було змінено з австрійського НОМЕР_6 на український - НОМЕР_2, означений транспортний засіб вважається таким, що зареєстрований в України, у зв'язку з чим сертифікат автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/21 не є підставою для виплати відповідачем страхового відшкодування з урахуванням вищенаведеної статті 9 Правил.

Не погодившись з вказаним рішенням, скаржник (ПрАТ "Арсенал Страхування") звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" - повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору безпідставно не було враховано доводи позивача про те, що цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_2 була застрахована згідно міжнародного сертифікату авто цивільної відповідальності «Зелена карта» № АХ161.319/24 від 20.03.2013, яка видана австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS. Відповідно до п. 10.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України укладаються наступні договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності та договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності (сертифікат - зелена карта), який діє на тих самих умовах, що і поліс за відмінності території його дії. Скаржник зазначає, що реєстрація транспортного засобу на території України ОСОБА_2 не припиняє дію договору міжнародного обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності (зелена карта) Х161.319/24. Також, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції необґрунтовано здійснено посилання на ст. 9 Процедурних Правил Ради Бюро.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2271/17 розподілено для розгляду колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2271/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018), розгляд справи призначено на 18.09.2018.

14.08.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Transit», д.р.н. НОМЕР_2 була застрахована згідно міжнародного сертифікату авто цивільної відповідальності «Зелена карта» № АХ161.319/24 від 20.03.2013, яка видана австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS, саме на австрійський державний номер НОМЕР_3 Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, виданого Центром ДАІ 8008 від 22.08.2015, автомобіль «Ford Transit», держномер НОМЕР_4 вперше зареєстрований в Україні 22.08.2015. Отже, після первинної реєстрації, яка мала місце 22.08.2015, зазначений транспортний засіб став резидентом України, у зв'язку з чим застосуванню підлягають приписи п. 10.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає укладення відповідного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Таким чином, відповідач не має обов'язку перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування в заявленому до стягнення розмірі.

Учасники справи в судове засідання 18.09.2018 не направили представників, які мають статус адвоката. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення позивачу та відповідачу поштових відправлень ухвали Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018, а від третьої особи поштове повідомлення повернулось без вручення.

Неявка в судове засідання представників учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання - не є перешкодою для розгляду справи, що передбачено ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 10.09.2013 між позивачем (Страховик) та ТОВ "Український лізинговий фонд" (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2 щодо автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Сторонами не заперечувалось, що 17.12.2015 в місті Києві на вулиці Луговій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Ford Transit", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого означені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2016 у справі №3-667/16 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Рахунку ТОВ "Інтехстандарт" № J від 21.12.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ssang Yong Korando", реєстраційний номер НОМЕР_1, складала 153 916,20 грн.

22.01.2016 позивачем було складено та затверджено Страховий акт № 356/15-Т/Ц2-873-1-1, відповідно до якого було вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 110819,66 грн., яке було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 2868 від 26.01.2016.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилався на те, що цивільно-правова відповідальністю винуватця ДТП була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена картка" №АХ161.319/24 від 20.02.2013р., який видано австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS щодо автомобіля марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_3

Оскільки відповідач є представником австрійської страхової компанії Wiener Stadtische Versicherung AG VIS, позивач звернувся до відповідача із претензією №3003/6-20751/2 від 30.03.2016р. про відшкодування шкоди у розмірі 110 819,66 грн.

Проте, ТДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" суму страхового відшкодування не відшкодувало, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягненян 50 000,00 грн. страхового відшкодування (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Верховний Суд у постанові від 14.03.2018, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі № 910/2271/17, зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки страховому сертифікату "Зелена карта", а саме, умовам здійснення страхової виплати, правам та обов'язкам сторін, їх відповідальності, а також умовам чинності сертифіката та припинення його дії.

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Врахувавши вказівки Верховного Суду у постанові від 14.03.2018, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль марки "Ford Transit" був ввезений на територію України на підставі вантажно-митної декларації 204050001/2015/008102 від 02.07.2015 (як товар) та 22.08.2015 була здійснена його первинна реєстрація, як транспортного засобу в Україні, видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, власник ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ВІА842562 12.08.2015 та ВМД 204050001/2015/008102 від 02.07.2015.

Цивільно-правова відповідальністю власника автомобіля "Ford Transit"", австрійський державний номер НОМЕР_6 була застрахована згідно з Міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/24 від 20.02.2013, який видано австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS на автомобіль марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_6 на строк з 20.02.2013 по 19.02.2016.

Офіційним представником - кореспондентом вищевказаної австрійської страхової компанії в Україні з питань врегулювання страхових випадків є відповідач, що останнім не заперечувалось.

Порядок врегулювання страхових випадків у порядку кореспондентських відносин за страховими сертифікатами "Зелена картка" визначено Процедурними Правилами, прийнятими Генеральною Асамблеєю Ради Бюро "Зелена картка" у м. Ретімно (Кріт) 30.05.2002 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 4.4. Правил, Кореспондент, від імені Бюро, яке ухвалило такого кореспондента, та на користь страховика, який просив такої ухвали, має розглядати усі претензії, які виникають в результаті дорожньо-транспортних пригод у такій країні за участю автотранспортних засобів, застрахованих страховиком, який просив ухвали цього кореспондента, відповідно до нормативно-правових положень, які діють у країні дорожньо-транспортної пригоди, і які стосуються відповідальності, відшкодування потерпілим особам та обов'язкового автострахування.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що врегулювання страхового випадку за страховим сертифікатом "Зелена картка", який стався на території України, здійснюється відповідачем як Кореспондентом у відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 10 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності:

внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування);

договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування).

Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах.

Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 1.11. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що "Зелена картка" - це страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті .

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі виїзду транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, до країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" власник такого транспортного засобу зобов'язаний мати чинний договір міжнародного страхування, посвідчений відповідним уніфікованим страховим сертифікатом "Зелена картка".

Виїзд з України до країн - членів міжнародної системи автострахування "Зелена картка" транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, у разі відсутності договору міжнародного страхування, укладеного зі страховиком - повним членом МТСБУ і посвідченого відповідним уніфікованим страховим сертифікатом "Зелена картка", забороняється.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

З урахуванням приписів 16 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 16 Закону України "Про дорожній рух", пункту 2.1. Правил дорожнього руху, вирішальне значення для визначення відповідальності страховика має країна реєстрації транспортного засобу винуватця, а також країна місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, ст. 9 Правил встановлено, що гарантії Бюро не застосовуються, коли "Зелена картка" відноситься до транспортного засобу, який юридично не зареєстрований у країні такого Бюро.

Вимогами статті 34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно з наявним в матеріалах справи Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, автомобіль "Ford Transit" з українським реєстраційним номером НОМЕР_2, вперше був зареєстрований на території України 22.08.2015, після чого вказаний транспортний засіб вважається таким, що зареєстрований в Україні, у зв'язку з чим застосуванню підлягають приписи п. 10.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає укладення відповідного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сертифікат автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/21, виданий австрійською компанією Wiener Stadtische Versicherung AG VIS на автомобіль марки "Ford Transit", австрійський державний номер НОМЕР_6, був би підставою для виплати страховиком страхового відшкодування тільки в тому випадку, якщо б автомобіль "Ford Transit" був юридично не зареєстрованим в України та мав на момент настання дорожньо-транспортної пригоди австрійську реєстрацію.

Проте, в даному випадку, після того, як автомобіль "Ford Transit" було знято з австрійської реєстрації та зареєстровано 22.08.2015 на території України, а реєстраційний номер транспортного засобу "Ford Transit" було змінено з австрійського НОМЕР_6 на український - НОМЕР_2, означений транспортний засіб вважається таким, що зареєстрований в України, у зв'язку з чим сертифікат автоцивільної відповідальності "Зелена картка" № АХ161.319/21 не є підставою для виплати відповідачем страхового відшкодування з урахуванням вищенаведеної статті 9 Правил.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність міжнародного страхового сертифікату "Зелена карта" є обов'язковою передумовою для водіїв, які планують виїхати за кордон на власному автомобілі до країн-членів Міжнародної системи. Виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах, визначених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності автовласників країни, на території якої сталася ДТП.

У кожній країні, яка входить до складу Міжнародної системи, функціонує Національне бюро, яке є єдиною компетентною організацією з усіх питань, пов'язаних із відшкодуванням шкоди, завданої з вини водія-нерезидента на території такої країни. Матеріалами справи підтверджується, що винуватцем ДТП є водій - резидент України, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2016 у справі №3-667/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП..

Крім того, посилання позивача на приписи п. 20-1.1. та п. 20-1.2. статті 20-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до яких у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії, а у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність, - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки в даному випадку мова йде не про зміну власника транспортного засобу, а про реєстрацію транспортного засобу в іншій країні, внаслідок чого транспортний засіб на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди вважається таким, що юридично не зареєстрований в країні страховика.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявна в матеріалах справи копія міжнародного сертифіката автоцивільної відповідальності «Зелена карта» № АХ161.319/24 від 20.02.2013, щодо наявності якого позивач та відповідач - не заперечували, як не заперечували і щодо відомостей, зазначених у ньому стосовно особи, яка його видала та транспортного засобу, який у ньому зазначено, що враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів 75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000,00 грн. страхового відшкодування (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), виплаченого позивачем своєму страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013 у зв'язку з ДТП 17.12.2015 - не були доведені позивачем належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Крім того, судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (повне рішення складено 26.06.2018) у справі №910/2271/17 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Арсенал Страхування".

4. Матеріали справи №910/2271/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 24.09.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді В.В. Куксов

С.А. Гончаров