ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Справа № 925/493/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Печенізьке, селищна

рада Печенізька, Печенізький район, Харківська область

до товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро

консалтинг, м. Черкаси

про стягнення 385 715 грн. 13 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Печенізьке до товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг про стягнення з відповідача 385 745 грн. 13 коп., з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 14/11-1-17 від 14 листопада 2017 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 липня 2018 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 24 липня 2018 року позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 357 401 грн. 88 коп. попередньої оплати, 10 722 грн. 06 коп. пені, 13 780 грн. 69 коп. інфляційних втрат та 3 810 грн. 3% річних.

Вказану заяву суд розцінив як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24 липня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, заяву товариства з обмеженою відповідальністю Печенізьке про зменшення розміру позовних вимог від 24 липня 2018 року прийнято до розгляду та задоволено, відкладено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 18 вересня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 11 год. 00 хв. 03 жовтня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 20 липня 2018 року та зазначав, що позивач безпідставно просить стягнути з відповідача інфляційні та річні.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача.

В судовому засіданні, яке відбулося 03 жовтня 2018 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/493/18.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що здійснив попередню оплату товару в розмірі 508 138 грн. 40 коп.

Проте, відповідачем було поставлено товар лише на суму 150 736 грн. 52 коп.

Крім того на підставі ст. 625 ЦК України позивачем було також заявлено до стягнення 13 780 грн. 69 коп. інфляційних втрат та 3 810 грн. 50 коп. 3% річних, а також з урахуванням п. 7.7. договору поставки позивач просив суд стягнути з відповідача 10 722 грн. 06 коп. неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 14 листопада 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Печенізьке (покупець) було укладено договір поставки за №14/11-1-17.

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобовязався поставляти покупцеві певний товар, а покупець-приймати і своєчасно оплачувати його на умовах цього договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом постачання за даним договором є мінеральні добрива, в тому числі рідкі добрива, найменування, асортимент, кількість, ціна, термін та місце поставки яких вказується у Специфікаціях (Додатках), що додаються до цього договору і є його невідємною частиною (п. 1.2. договору).

Згідно додаткової угоди №1 від 17 листопада 2017 року до договору поставки (Специфікація №1) до договору постачальник до 10 грудня 2017 року за умови зарахування на його рахунок передоплати в розмірі 218 988 грн. 00 коп. зобовязався поставити товар, визначений в таблицях 1 та 2.

Попередня оплата товару, що зазначений в таблиці 1 в розмірі 100% його вартості, що становить 218 988 грн. 00 коп. здійснюється покупцем протягом 1 робочого дня з дати виставлення постачальником рахунку (п. 1.2. специфікації №1 (а.с.14)).

Відповідач виставив рахунок №А-000000531 від 14 листопада 2017 року, однак зазначений рахунок не був оплачений позивачем.

В судовому засіданні було зясовано, що предметом спору є стягнення попередньої оплати за поставку товару по специфікації №2.

Так, 14 грудня 2017 року сторонами було підписано специфікацію №2 до договору поставки, згідно якої відповідач повинен був поставити товар, що зазначений в таблицях 1 та 2 до 24 грудня 2017 року за умови зарахування на його розрахунковий рахунок передоплати у розмірі та строки передбачені п. 1.2. даної специфікації.

Згідно п. 1.2. специфікації №2 попередня оплата товару, що зазначений в таблиці 1 в розмірі 100% його вартості, що становить 273 916 грн. 50 коп. здійснюється покупцем протягом 1 робочого дня з дати виставлення постачальником рахунку.

Згідно п. 2.2. специфікації №2 оплата товару, що зазначений в таблиці 2, в сумі 639 138 грн. 50 коп. здійснюється покупцем за кожну поставлену партію товару (партією вважається 22 тони) в день поставки кожної партії товару згідно виставленого постачальником рахунку.

Відповідач виставив рахунок №А-000000593 від 14 грудня 2017 року на суму 273 916 грн. 50 коп. За вказаним рахунком позивач сплатив 86 585 грн. 19 коп. згідно платіжного доручення №1155 від 15 грудня 2017 року, 127 331 грн. 31 коп. згідно платіжного доручення №1160 від 15 грудня 2017 року та 60 000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №1166 від 20 грудня 2017 року.

Відповідач здійснив поставку товару на суму 43 036 грн. 62 коп. сульфат кальцію гранульований у кількості 6,6 т, що підтверджується видатковою накладною №1 від 22 січня 2018 року.

В подальшому відповідачем було виставлено рахунок на оплату №21 від 22 січня 2018 року на суму 126 522 грн. 00 коп. та рахунок №23 від 22 січня 2018 року на суму 107699 грн. 90 коп. За вказаними рахунками позивач здійснив оплату на суму 234 221 грн. 90 коп. згідно платіжного доручення №44 від 22 січня 2018 року.

Відповідач здійснив поставку товару на суму 107 699 грн. 90 коп. - сульфат кальцію гранульований у кількості 15,4 т, що підтверджується видатковою накладною №1 від 22 січня 2018 року.

Таким чином відповідач зобовязання щодо поставки товару на загальну суму 357 401 грн. 88 коп. на даний час не виконав, попередню оплату не повернув.

05 травня 2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист за №81 від 04 травня 2018 року в якому, зокрема, просив повернути перераховані кошти.

Зазначений вище лист було отримано відповідачем 08 травня 2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Вищого господарського суду України від 16 квітня 2015 року зі справи №908/2649/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 622 Цивільного кодексу України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Тобто, позивач самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме - відмовився від прийняття виконання зобовязання та вимагає повернення попередньої оплати.

При цьому судом враховано висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 08 жовтня 2009 року зі справи №18/814.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобовязання щодо поставки товару.

Доводи позивача відповідач жодними належними доказами не спростував.

Таким чином сума попередньої оплати в розмірі 357 401 грн. 88 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 810 грн. 50 коп. 3% річних та 13 780 грн. 69 коп. інфляційних втрат.

Однак нарахування 3% річних та інфляційних на суму попередньої оплати є безпідставним виходячи з наступного:

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України).

Водночас, умовами договору, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено.

При цьому судом враховано висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 09 червня 2011 року та Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року зі справи №43/308-10.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 7.7. договору постачальник за прострочення поставки або недопоставки товару виплачує покупцеві неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої партії товару, за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості несвоєчасно поставленої партії товару.

Затримка поставки товару до 10 календарних днів не є приводом для застосування п. 7.7. договору.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10 722 грн. 06 коп. неустойки, що складає 3% від несвоєчасно поставленої партії товару на суму 357 401 грн. 88 коп.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З урахуванням вищевказаних норм, сторони визначили в п. 7.7. договору порядок та підстави нарахування пені.

Заявлена до стягнення сума пені (3% від несвоєчасно поставленої партії товару на суму 357 401 грн. 88 коп.) є меншою від розміру пені нарахованої за період з 25 грудня 2017 року до 08 травня 2018 року (дата отримання відповідачем листа про односторонню відмову позивача від договору та прийняття товару) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а тому з відповідача підлягає стягненню 10 722 грн. 06 коп. пені.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг, вул. Гоголя, 221, м. Черкаси, ідентифікаційний код 39500613 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Печенізьке, Печенізький 1 масив, Печенізька селищна рада, Печенізький район, Харківська область, ідентифікаційний код 34172059 357 401 грн. 88 коп. попередньої оплати, 10 722 грн. 06 коп. пені та 5 521 грн. 90 коп. судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 04 жовтня 2018 року.

Суддя А.В.Васянович