РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2018Справа № 910/10268/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа"

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про стягнення 103 347,20 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 103 347,20 грн., з яких: 78 968, 57 грн. - основний борг, 4 990, 42 грн. - 3 % річних та 19 388, 21 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 41 купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти від 13.12.2016.

Одночасно, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10268/18. Клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 29.08.2018 представник відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що зобов'язання за договором № 41 Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області виконано в повному обсязі та надав контррозрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того зазначив, що акти виконаних послуг підписувалися представниками Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, яке 05.07.2016 припинено.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 06.09.2018 представник позивача подав клопотання про продовження строку надання відповіді на відзив.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наявність підстав для поновлення процесуального строку, а також те, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив подано письмову відповідь на відзив, суд задовольнив клопотання позивача про продовження процесуального строку, встановленого судом та долучив до справи № 910/10268/18 письмову відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа» (позивач) та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області (відповідач) 13.12.2016 укладено договір № 41 купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити відповідачу теплову енергію для опалення приміщень, які розташовані за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Оболонна, 2в та вул. Московська, 8, а відповідач зобов'язався оплатити теплову енергію.

Відповідно до пункту 1.2 договору теплова енергія постачається в обсягах згідно з додатком до договору у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону. Позивач передає відповідачу теплову енергію, вироблену котельними, з урахуванням вартості її транспортування в обсязі до 105 Гкал. За розрахункову одиницю переданої теплової енергії приймається одна гігакалорія (пункт 1.3 договору).

Згідно пункту 3.3 договору № 41 тариф виробництва, транспортування та постачання 1 Гкал теплової енергії становить 1 141, 16 грн.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Строк дії договору № 41 відповідно до пункту 10.1 сторони погодили з дня його підписання до 31.12.2016. Сторони передбачили, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2016, згідно з частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України в частині проведення розрахунків за спожиту теплову енергію до повного їх здійснення.

За умовами пункту 5.1 договору № 41 позивач передає теплову енергію відповідачу на комерційному вузлі обліку теплової енергії з урахуванням втрат теплової енергії в мережі, що знаходиться на його балансі.

Відповідно до пункту 4.3 договору № 41 позивач щомісячно, до п'ятого числа, наступного за розрахунковим, до надання рахунку-фактури надає відповідачу для підписання та скріплення печаткою два примірники акта виконаних робіт. Відповідач один примірник підписаного та скріпленого печаткою акта повертає позивачу. Якщо відповідач розраховується за показниками приладів обліку, до рахунку-фактури додається акт споживання теплової енергії по тепловим лічильникам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач супровідним листом № 647 від 11.07.2017 надіслав відповідачу повторно 12.07.2017 акти (дублікати) надання послуг № 32 від 31.01.2016 на суму 20 210, 02 грн., № 120 від 29.02.2016 на суму 12 347, 40 грн., № 224 від 31.03.2016 на суму 11 137, 76 грн., № 511 від 31.10.2016 на суму 5 751, 47 грн., № 587 від 30.11.2016 на суму 13 020, 68 грн., № 523 від 30.12.2016 на суму 16 501, 24 грн. та рахунки на оплату № 32 від 25.01.2016 на суму 20 210, 02 грн., № 120 від 23.02.2016 на суму 12 347, 40 грн., № 224 від 28.03.2016 на суму 11 137, 76 грн., № 511 від 28.10.2016 на суму 5 751, 47 грн., № 587 від 28.11.2016 на суму 13 020, 68 грн., № 866 від 20.12.2016 на суму 16 501, 24 грн. Зазначені документи підписані виконавцем-позивачем.

Твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві з приводу того, що на актах міститься підпис посадових осіб та печатка Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, яке 05.07.2016 припинено, до уваги судом не приймається, оскільки на актах надання послуг, які знаходяться в матеріалах справи міститься підпис та відтиск печатки лише позивача, зі сторони відповідача зазначені акти взагалі не підписні. Крім того, доказів мотивованої письмової відмови від підписання актів матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідач мотивованої письмової відмови від підписання актів не надав, суд приходить до висновку, що позивачем надано відповідачу послуги теплопостачання на загальну суму 78 968, 57 грн.

Розрахунки за теплову енергію проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів в сумі, зазначеній у рахунку-фактурі позивача на протязі семи діб з дня отримання рахунку-фактури, але не пізніше п'ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункти 4.1-4.2 договору).

Втім, відповідач за період з січня 2016 року по грудень 2016 року за використану теплову енергію не розрахувався та допустив виникнення заборгованості у розмірі 78 968, 57 грн.

У письмовому відзиві відповідач зазначив, що зобов'язання за договором № 41 Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області виконано в повному обсязі, посилаючись на платіжне доручення № 5664 від 22.12.2016. Однак, означене платіжне доручення до матеріалів справи не долучив.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу (платіжного доручення, банківської виписки), що підтверджує належне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 41 від 13.12.2016 на суму 78 968, 57 грн.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 13.04.2018 звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію, яка залишилася останнім без відповіді та задоволення.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед іншого відповідач зазначив, що є органом державної влади, який здійснює свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування та є розпорядником державних коштів, вважаючи, відсутність підстав для сплати коштів позивачу, оскільки Управління не брало на себе зобов'язання та, відповідно, не реєструвало його в органах казначейства.

Згідно зі статтею 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Частиною другою статті 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Норми чинного законодавства не містять винятків про зміну чи невілювання відповідальності при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.08.2007 № 6-рп/2007).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві не звільняють його від обов'язку виконати належним чином умови договору № 41 від 13.12.2016.

Оскільки факт надання позивачем теплової енергії підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості наданих послуг суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача 78 968, 57 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 4 990, 42 грн. та інфляційних втрат у розмірі 19 388, 21 грн. (період з 31.01.2016 по 30.06.2016) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Долучений відповідачем контрозрахунок 3 % річних та інфляційних втрат не відповідає дійсним обставинам справи та не приймається судом до уваги, оскільки строки розрахунків за теплову енергію зазначені в пункті 4.1 договору (не пізніше п'ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим).

Враховуючи наведене, вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 103 347,20 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, ідентифікаційний код 34481907) на користь комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Івана Мазепи, 33, ідентифікаційний код 20598264) 78 968 (сімдесят вісім тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 57 коп. - основного боргу, 4 990 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 42 коп. - 3 % річних, 19 388 (дев'ятнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 21 коп. - інфляційні втрати та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано та підлягає оскарженню відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:03.10.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк