ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" вересня 2018 р. Справа № 922/5397/13

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Міньковський С.В. , Швидкін А.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх. № 4297/17 від 15.12.2017 р.) про стягнення заборгованості у справі за заявою: ТОВ "ТК "Авіатехком", м. Краснознаменськ

про визнання банкрутом

до Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, м.Харків

за участю: ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства заборгованість по заробітній платі в сумі 74692,00 грн., індексацію заробітної плати в сумі 41329,48 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 15966,21 грн., моральну шкоду в сумі 55000,00 грн. та поштові витрати в сумі 21,60 грн.

Ухвалою суду від 18.12.2017 р. об'єднано заяву ОСОБА_1 № 922/4297/17 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення заробітної плати зі справою № 922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, призначено розгляд заяви ОСОБА_1 (вх. №4297/17 від 15.12.2017 р.) до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення коштів на 31.01.2018 р.

В судове засідання представник боржника не з'явився, відзиву на заяву не надав, у зв'язку з чим суд відклав розгляд заяви на 28.03.2018 р.

28.03.2018 р. до суду боржником надана довідка № 103/24 від 18.01.2018 р., згідно якої заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі складає 69693,00 грн. за період з квітня 2016 р. по серпень 2017 р.

У зв'язку з відпусткою судді Швидкіна А.О. призначене судове засідання перенесено на 30.05.2018 р.

У зв'язку з відрядженням судді Усатого В.О. перенесено засідання суду на 20.06.2018 р.

До суду від заявника надійшла відповідь на відзив, а також заява (вх.№ 17185 від 14.06.18) про збільшення вимог, в якій він просить суд стягнути з боржника заборгованість по заробітній платі в сумі 85028,00 грн., індексацію заробітної плати в сумі 15375,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 20794,00 грн., моральну шкоду в сумі 55000,00 грн. та поштові витрати в сумі 21,60 грн., яка прийнята судом.

Представник боржника надав відзив на заяву, в якому зазначено, що стягненню підлягає 79833,00 грн., що підтверджено довідкою № 114/102 від 06.06.2018 р., що за січень 2017 р. заявнику було виплачено сума в розмірі 5000,00 грн. з загальної суми заборгованості за цей місяць в сумі 10099,00 грн.

Також, представник боржника не погоджується з вимогою щодо індексації, компенсації та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 20.06.2018 р. відкладено розгляд заяви ОСОБА_1 (вх. №4297/17 від 15.12.2017 р.) про стягнення заборгованості на 11.07.2018 р., зобов'язано боржника надати розгорнуті з документальним підтвердженням пояснення та розрахунки щодо заявленої заявником індексації.

11.07.2018 р. від боржника надійшли витребувані документи.

У зв'язку з відпусткою судді Швидкіна А.О., повідомлено про перенесення судового засідання по розгляду заяви ОСОБА_1 (вх. № 4297/17 від 15.12.17) про стягнення заборгованості з 11.07. 2018 р. на 08.08.2018 р.

У зв'язку з відпусткою судді Усатого В.О., повідомлено про перенесення судового засідання по розгляду заяви ОСОБА_1 (вх. № 4297/17 від 15.12.17) про стягнення заборгованості з 08.08.2018 р. на 05.09.2018 р.

У зв'язку з відпусткою судді Швидкіна А.О., повідомлено про перенесення судового засідання по розгляду заяви ОСОБА_1 (вх. № 4297/17 від 15.12.17) про стягнення заборгованості з 05.09.2018 р. на 14.09.2018 р.

В судовому засіданні 14.09.2018 р дослідивши матеріали справи та надані до заяви докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 до цього часу працює на Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно довідки № 114/102 від 06.06.2018 р. заборгованість перед ОСОБА_1 за період з квітня 2016 р. по квітень 2018 р. складає 79833,00 грн.

Згідно довідки № 103/200 від 11.06.2018 р., виданої боржником, заборгованість за січень 2017 р. заявнику була сплачена у розмірі 5000,00 грн. в грудні 2017 р. з загальної заборгованості за вказаний місяць 10099,00 грн., тому залишок заборгованості за січень 2017 р. включений в довідку № 114/102 від 06.06.2018 р.

Таким чином, суд вважає доведеною належними доказами заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 в сумі 79833,00 грн., у зв"язку з чим вона підлягає стягненню з боржника на користь заявника, в іншій частині вимоги по заробітній платі суд відмовляє, як необґрунтованої.

Щодо вимоги ОСОБА_1 в частині компенсації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 20794,00 грн. за період з квітня 2016 року по квітень 2018 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до абзаців 1, 2 п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до рахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Таким чином, судом перевірено нарахування заявником компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 20794,00 грн. за період з квітня 2016 р. по квітень 2018 р. , яку суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог індексації заробітної плати в сумі 15375,00 грн. за період з квітня 2016 року по травень 2018 року, то суд зазначає наступне.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Так, відповідно до п.2 зазначеної Постанови індексації підлягають грошові доходе громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, а саме: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому вираз: яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплаті:, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

13.06.2012 Постановою Кабінету Міністрів України №526 внесено зміни до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, а саме абзац третій пункту пятого викладений в такій редакції:

"У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення".

У звязку з чим на ХДАВП була зафіксована сума індексації в розмірі індексації +1 грн., яка була встановлена працівникам підприємства в серпні 2012 року як доплата до тарифної ставки про, що свідчить Порядок встановлення та нарахування постійно діючої доплати до тарифної ставки (посадовому окладу) встановлений згідно Наказу ХДАВП від 14.08.2012 року №739. Зазначена доплата розраховувалась з урахуванням внесених змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених Постановою КМУ від 13.06.2012 року №526 та Законом України від 06.02.2003року №491-IV «Про індексацію грошових доходів населення»

Індексація нараховувалась під шифром "163".

Також, Порядок встановлює, що робітникам з погодинною оплатою праці сума доплати коректується за фактично відпрацьований час.

Таким чином, індексація заявнику була нарахована за 2015 та 2016 роки, що відображається в розрахункових листах, що містяться в матеріалах справи за вказаний період (шифр «163»).

З прийняттям Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» була збільшена мінімальна заробітна плата, і відповідно Наказом ХДАВП №8 від 25.12.2017 року бузи встановлена на підприємстві з 01.01.2017 року мінімальна заробітна плата в розмірі - З 200,00грн. Таким чином був встановлений базовий місяць - січень 2017 року.

Відповідно до пункту 4 абзацу 4 Поряду проведення індексації грошових доходів населення - частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Таким чином, з січня по жовтень 2017 року дохід ОСОБА_1 не підлягав індексації.

Вищезазначеним Наказом №8 від 25.01.2017 року також з 01.01.2017 року було відмінено нарахування за шифром «163», таким чином подальша індексація нараховувалась відповідно до шифру «160» - індексація заробітної плати, згідно з шифрами для нарахування заробітної плати робітникам підприємства.

Отже, починаючи з жовтня 2017 року та по травень 2018 року відповідно до розрахункових листів заявника індексація була нарахована за шифром «160»

З врахуванням наведеного, суд відмовляє заявнику в задоволенні вимог в частині стягнення індексації заробітної плати в сумі 15375,00 грн. за період з квітня 2016 року по травень 2018 року.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 55000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Заявником в обґрунтування заявленої суми моральної шкоди зазначено, що він зазнав моральних страждань, які призвели до втрати нормальних життєвих зв"язків та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, що він втрачає частину пенсії, оскільки він працюючий пенсіонер, що він є учасником ліквідації наслідків аварії Чернобильській АЕС і вимушений постійно лікуватися, що він знаходиться у постійному стресі та душевних стражданнях.

Відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Згідно абзац 1 п.4 Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (абзац 2 п.5 Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог : заперечень. Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивач) не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями роботодавця та наслідками.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, даними на підставі яких суд може встановити наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи можуть бути лише письмові, речові, електроні докази, висновки експертів та показання свідків.

В матеріалах справи не має жодного підтвердження, що могло б мати процесуальне та доказове значення для вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди та підтверджувало б нанесення такої шкоди заявнику саме боржником.

Також, суд зазначає, що перелік зусиль, в яких виникла потреба у заявника для організації свого життя має та може бути підтверджений належними доказами.

Тож, лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Таким чином, посилання заявника на понесені моральні страждання без будь-яких доказів та обґрунтувань не є належним та допустимим доказом для стягнення заявленої моральної шкоди у сумі 55000,00 грн., у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Дослідивши надані заявником докази в підтвердження понесених видових витрат , а саме, квитанцію від 15.12.2017 р. на суму 21,60 грн. за направлення на адресу боржника копії заяви, суд вважає за необхідне з урахуванням часткового задоволення заяви стягнути з боржника 12,34 грн. судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход бюджету судовий збір у розмірі 2012,50 грн., у зв'язку з тим, що з його вини спір доведено до суду.

Керуючись ст.ст.232-235 ГПК України, ст.ст.22 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти заяву ОСОБА_1 (вх. № 17185 від 14.06.2018 р.) про збільшення вимог.

Задовольнити заяву ОСОБА_1 (вх. № 4297/17 від 15.12.2017 р.) частково.

Cтягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, ) на користь ОСОБА_1 (61058, м. Харків, вул. Чічібабіна, б. 1, кв. 49, ІПН НОМЕР_1) заробітну плату в сумі 79833,00 грн. за первод з квітня 2016 по квітень 2018 р., 20794,00 грн. компенсації за затримку виплати зарплати, 12,34 грн. видових витрат.

В решті заяви відмовити.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, код 14308894) на користь державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві, , рахунок 0001, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106) 2012,50 грн. судового збору.

Видати накази після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.09.2018 р.

Головуючий суддя Усатий В.О.

суддя Міньковський С.В.

суддя Швидкін А.О.