ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 Справа №914/928/18 м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Кіри О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Стасенко Ірини Петрівни, м.Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Метелиці Надії Сергіївни, Львівська область, м.Львів

про: стягнення заборгованості, пені, неустойки, інфляційних втрат та 3% річних

ціна позову: 130037,38грн.

Представники:

Позивача: Цімко П.О. - представник (ордер від 11.06.2018р. серія ЛВ №121557);

Відповідача: Патлачук Є.В. - представник (довіреність від 24.09.2018р. №914).

ВСТАНОВИВ:

22.05.2018р. Фізична особа-підприємець Стасенко Ірина Петрівна звернулась до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Метелиці Надії Сергіївни про стягнення 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати, 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг, 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет, 4658,65грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних, 3305,54грн. інфляційних втрат та 87600грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань за Договором оренди нежилого приміщення від 01.09.2015р. б/н.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2018р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 12.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.06.2018р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 03.07.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.07.2018р. суд постановив продовжити строк підготовчого засідання та відкласти підготовче засідання на 07.08.2018р.

Підготовче засідання відкладалось на 28.08.2018р. з причин та підстав, викладених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 07.08.2018р.

Ухвалою від 28.08.2018р. у даній справі Господарський суд Львівської області постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 11.09.2018р.

Розгляд справи по суті відкладався на 26.09.2018р. з причин та підстав, викладених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 11.09.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.09.2018р. у даній справі суд постановив відхилити клопотання Фізичної особи-підприємця Метелиці Надії Сергіївни від 24.09.2018р. вх. №35511/18 про виклик свідків.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.092018р. у даній справі суд постановив оголосити перерву в судовому засіданні на 27.09.18 р. о 14:30 год.

Також, ухвалою від 27.09.2018р. суд постановив продовжити Фізичній особі-підприємцю Метелиці Надії Сергіївні пропущений процесуальний строк для подання Акту повернення об'єкту оренди за Договором оренди нежитлового приміщення від 01.09.2015р., дата акту від 30.04.2017р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Процесуальні права та обов'язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз'яснення прав та обов'язків до суду не надходили.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надав оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом (окрім оригіналів описів вкладення, копії яких долучено до клопотань від 24.09.2018р. вх.№35511/18 та від 26.09.2018р. за вх.№35974/18), зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, проти позову заперечив з підстав, визначених у відзиві, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Відповідача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Позиція Позивача:

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати, 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг, 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет, 4658,65грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних, 3305,54грн. інфляційних втрат та 87600грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна.

Позиція Відповідача:

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що ним вживались заходи щодо повернення об'єкта оренди Позивачу у зв'язку із досягненням домовленості щодо припинення договору оренди, проте, з підстав ухилення Позивача від прийняття Об'єкта оренди Відповідачем 30.04.2017р. складено Акт фактичного повернення приміщення з оренди в порядку п.7.5. Договору, який скеровано Позивачу. З підстав наведеного Відповідач вказує, що Договір оренди припинено за згодою Сторін, а Об'єкт оренди фактично повернуто Позивачу 30.04.2017р., а відтак,, відсутні правові підстави до стягнення з Відповідача боргу та неустойки за період після 30.04.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

01.09.2015р. між Фізичною особою - підприємцем Стасенко Іриною Петрівною (надалі - Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Метелицею Надією Сергіївною (надалі - Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення б/н (надалі - Договір), згідно умов якого (п.п1.1. та 1.2.), Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м.Львів, вул.Кубанська, буд.8, поверх 1, приміщення 1,5,6,8 загальною площею 66,3м.кв. (надалі - Об'єкт оренди) для організації центру відпочинку та розваг дітей.

Згідно пункту 2.1. Договору приймання-передача об'єкта оренди здійснюється повноважними представниками Сторін.

Відповідно до п.2.2. Договору об'єкт оренди повинен бути переданий Орендодавцем та прийнятий Орендарем до 01.09.2015р. У випадку, якщо протягом п'яти днів з моменту настання вказаного терміну об'єкт оренди не буде прийнятий Орендарем, цей Договір вважатиметься неукладеним, якщо Сторони не домовляться про інше.

При передачі Об'єкта оренди складається Акт здачі-приймання, який підписується повноважними представниками Сторін. Обов'язок по складанню Акту здачі-приймання покладається на Сторону, яка передає об'єкт оренди іншій Стороні Договору. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання. (п.п. 2.3., 2.4. Договору).

Пунктом 3.1. Договору Сторонами погоджено, що термін оренди становить з 01.09.2015р. по 01.09.2017р.

Згідно п. 4.1 Договору розмір орендної плати за Договором становить 7000грн. за місяць без ПДВ при сплаті її до 10 числа поточного місяця, або 7300грн. при сплаті її в період з 11 числа по останній день поточного місяця. розмір орендної плати може змінюватися за згодою Сторін, а також у випадках, передбачених Договором. До суми орендної плати не входять вартість спожитої Орендарем тепло та електроенергії, витрати на зв'язок, а також вартість експлуатаційних витрат по утриманню будівлі та прибудинкової території (прибирання території, вивіз сміття, каналізація, водопостачання, вентиляція і т.п.). Орендар компенсує Орендодавцю його витрати на сплату фактично спожитої Орендарем активної і пасивної електроенергії на підставі рахунків, виставлених енергопостачальною організацією та експлуатаційно-комунальних витрат на підставі рахунків ОСББ «Зелена Тераса».

Відповідно до пункту 4.2. Договору орендна плата нараховується з 01.09.2015р. Орендна плата сплачується Орендарем щомісяця шляхом безготівкового банківського переказу на розрахунковий рахунок Орендодавця суми, вказаної в п.4.1 Договору.

Компенсація витрат Орендодавця на оплату спожитої Орендарем електроенергії і експлуатаційно-комунальних послуг здійснюється банківським переказом на поточний рахунок Орендодавця до 10 числа наступного місяця (п. 4.3. Договору).

Пунктом 4.5. Договору Сторонами погоджено, що в день підписання Договору Орендар сплачує орендну плату за останній місяць оренди.

Згідно пункту 7.1. Договору повернення Орендодавцю об'єкта оренди здійснюється повноважними представниками Сторін.

Відповідно до пунктів 7.3. та 7.4. Договору станом на 01.09.2017р. Орендар зобов'язаний звільнити об'єкт оренди та передати його Орендодавцю, якщо Договір не буде пролонговано. При передачі об'єкта оренди складається Акт здачі-приймання, який підписується повноважними представниками Сторін.

Пунктом 7.5. Договору визначено, що об'єкт оренди вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання Акту здачі-приймання. У випадку, якщо Орендар не забезпечив явки свого повноважного представника для підписання Акту здачі-приймання, приймання об'єкту оренди здійснюється в складі не менше трьох осіб.

Згідно пункту 8.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, що передбачена чинним законодавством України та Договором.

Відповідно до пункту 8.3. Договору у випадку прострочення по сплаті орендних та інших платежів за Договором Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі 0,5 відсотка суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Цей Договір діє з моменту підписання його Сторонами і до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за ним (п.13.1. Договору).

Вказаний Договір підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Позивач взяті на себе договірні зобов'язання виконав належним чином, Актом прийому-передачі приміщення від 01.09.2015р. передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування об'єкт оренди за Договором.

Вказаний Акт прийому-передачі приміщення підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору.

Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань зі сплати орендної плати та інших передбачених Договором платежів належним чином не виконано, внаслідок чого утворився борг зі сплати орендної плати в розмірі 29200грн. з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 4065,49грн., з оплати послуг доступу до мережі Інтернет в розмірі 500грн.

У зв'язку із порушенням Відповідачем порядку і строку сплати орендної плати та інших платежів за Договором Позивачем Відповідачу нараховано 4658,65грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних та 3305,54грн. інфляційних втрат.

Окрім того, за невиконання Відповідачем обов'язку щодо повернення об'єкта оренди Позивачем Відповідачу нараховано 87600грн. неустойки.

Належних, достатніх та допустимих доказів повного чи часткового погашення Відповідачем вказаних сум Сторонами станом на час розгляду справи по суті суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

З метою досудового врегулювання спору Позивач 23.03.2018р. звертався до Відповідача Вимогою від 20.03.2018р. вих. №20-03/2018 про сплату боргу, штрафних санкцій та неустойки. Вказану Вимогу Відповідачем отримано 30.03.2018р., що підтверджується інформаційною довідкою про відстеження поштового відправлення №650 з мережі Інтернет (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), проте залишено без відповіді та реагування. Належні, достатні та допустимі докази належного задоволення Відповідачем Вимоги від 20.03.2018р. вих. №20-03/2018 в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи по суті Сторонами суду не заявлені та не подані

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати за період з квітня по липень 2017р., 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг за період з січня по липень 2017р., 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет за період з січня по серпень 2017р., 4658,65грн. пені за період з 02.09.2017р. по 02.03.2018р., 707,70грн. трьох відсотків річних за період з 02.09.2017р. по 15.05.2018р., 3305,54грн. інфляційних втрат за період з 02.09.2017р. по 01.05.2018р. та 87600грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна за період з 02.09.2017р. по 02.03.2018р.

07.08.2018р. Відповідачем подано Відзив на позовну заяву (вх. №29256/18), у якому проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що між Сторонами 30.04.2017р. досягнуто домовленості про припинення Договору та повернення Об'єкту оренди Позивачу. У зв'язку із ухиленням Позивача від підписання Акту приймання-передачі Об'єкта оренди Відповідачем 30.04.2017р. складено такий Акт та скеровано його на адресу Позивача.

З підстав наведеного Відповідач зазначає, що Договір оренди припинено за згодою Сторін, а Об'єкт оренди фактично повернуто Позивачу 30.04.2017р., а відтак, на думку Відповідача, відсутні правові підстави до стягнення з Відповідача боргу та неустойки за період після 30.04.2017р.

В підтвердження викладених обставин Відповідачем долучено до матеріалів справи копію Акту повернення об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. б/н. Вказаний акт містить підписи Фізичної особи-підприємця Метелиці Н.С., а також ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та завірений відтиском печатки Відповідача.

Факт надіслання вказаного Акту Позивачу Відповідач підтверджує Супровідним листом від 03.05.2017р. б/н, а також описом вкладення до цінного листа від 03.05.2017р.

Окрім того, як вбачається із долученої Відповідачем до матеріалів справи Клопотанням від 07.08.2018р. вх. №29419/18 Банківської виписки з рахунку Відповідача за період з 01.07.2016р. по 27.07.2018р., ним 15.07.2016р., 26.07.2016р., 26.09.2016р., 24.10.2016р., 17.11.2016р., 28.12.2016р., 23.01.2017р., 08.02.2017р. та 10.04.2017р. здійснювалась оплата орендної плати за Договором в розмірі 7000грн.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору; з цього моменту договір найму припиняється.

Суд зазначає, що факт неповернення орендованого Майна після закінчення терміну дії Договору порушує права власника Майна в тому числі щодо правомочності користування та розпорядження. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена, зокрема у п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» та п.1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012р. №01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України», що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Згідно абзацу 1 п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14 для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

В Постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.2014р. вказано, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція міститься, зокрема в Постанові Вищого господарського суду України від 02.09.2014 у справі №927/1215/13 та абз.3 п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З приводу долученого Відповідачем Акту суд зазначає, що Відповідачем не подано належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження того, що Акт повернення об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. б/н складено повноважними представниками обидвох Сторін за Договором, оскільки в ньому не зазначено посадове чи службове становище ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Окрім того, суд зазначає, що в тексті вказаного Акту вказано, що його складено Відповідачем, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в той час, як Акт містить підписи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Відповідача та завірений відтиском печатки Відповідача.

Окрім того, суд критично оцінює доводи Відповідача, покладені ним в основу своїх заперечень проти позовних вимог про складання Акту в порядку пункту 7.5. Договору, оскільки вказаним пунктом Сторонами погоджено, що об'єкт оренди вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання Акту здачі-приймання. У випадку, якщо Орендар не забезпечив явки свого повноважного представника для підписання Акту здачі-приймання, приймання об'єкту оренди здійснюється в складі не менше трьох осіб.

Відтак, правом складення Акту повернення об'єкта оренди в порядку пункту 7.5. Договору наділений Орендодавець (Позивач) у випадку неявки чи відмови Орендаря (Відповідача) від підписання акту.

Щодо доказів скерування Акту повернення об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. б/н Позивачу суд зазначає, що ані наданий Відповідачем для огляду судом в судовому засіданні 27.09.2018р. Опис вкладення до цінного листа від 03.05.2017р., ані копії Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р., які є додатками до клопотання від 24.09.2018р. вх. №35511/18 та клопотання від 26.09.2018р. вх. №35974/18 не містять номеру поштового відправлення, що унеможливлює встановлення судом факту надіслання поштового відправлення Позивачу. Інших належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження надіслання Позивачу Акту повернення об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. б/н Позивачем суду станом на час розгляду справи по суті суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як встановлено судом та вбачається із поданих Відповідачем суду копій документів, копія Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р., яка є додатком до клопотання від 24.09.2018р. вх. №35511/18, візуально різниться від копії Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р. б/н, яка долучена до клопотання від 26.09.2018р. вх. №35974/18, оскільки на такій виконано оригінальний підпис уповноваженої особи Відправника (Відповідача).

В той же час, суд зазначає, що ані копія Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р., яка є додатком до клопотання від 24.09.2018р. вх. №35511/18, ані копія опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р. б/н, яка долучена до клопотання від 26.09.2018р. вх. №35974/18, не завірені Відповідачем у встановленому чинним законодавством порядку з проставленням всіх необхідних реквізитів.

В судовому засіданні представник Відповідача надав оригінал Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р. та заявив, що надані ним копії опису вкладення не є копіями оригіналу, представленого для огляду. Відтак, суд зазначає, що оригіналу наданих для огляду копій описів вкладення суду не надано.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідно до ч.8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З підстав наведеного суд не бере до уваги наданий Відповідачем для огляду судом в судовому засіданні 27.09.2018р. Опис вкладення до цінного листа від 03.05.2017р. та копії Опису вкладення до цінного листа від 03.05.2017р., які є додатками до клопотання від 24.09.2018р. вх. №35511/18 та клопотання від 26.09.2018р. вх. №35974/18 як докази надіслання Позивачу Акту повернення об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. б/н.

Перевіривши правильність проведених розрахунків сум боргу зі сплати орендної плати, інших передбачених Договором платежів та неустойки суд зазначає, що такий Позивачем проведено вірно, а відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати за період з квітня по липень 2017р., 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг за період з січня по липень 2017р., 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет за період з січня по серпень 2017р. та 87600грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна за період з 02.09.2017р. по 02.03.2018р. є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення повністю.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена, зокрема у п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

Окрім того, суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено у пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений Позивачем період суд встановив, що такий проведено невірно, оскільки помилково нараховано пеню за зобов'язаннями, які виникли в період січня - серпня 2017р. за період інший, ніж встановлено приписами ч.6 ст.232 ГК України. Відтак, Позивач вправі нараховувати пеню за період в шість місяців з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане. Наприклад за порушення порядку і строку здійснення сплати орендної плати за квітень 2017р. Позивач, з урахуванням умов укладеного між Сторонами Договору, вправі нараховувати пеню за період з 11.04.2017р. по 11.10.2017р. Аналогічно здійснюється нарахування пені за порушення порядку і строку здійснення Відповідачем інших платежів за Договором.

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 4658,65грн. пені за період з 02.09.2017р. по 02.03.2018р. підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 2108,40грн., в решті позову в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат за заявлений Позивачем період, суд встановив, що такий проведено Позивачем невірно, оскільки не враховано приписів п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», а також ч.5 ст. 254 ЦК України. Відтак, сума трьох відсотків річних за період з 02.09.2017р. по 15.05.2018р. становить 710,46грн., інфляційних втрат за період з 02.09.2017р. по 01.05.2018р. - 3305,68грн.

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 707,70грн. трьох відсотків річних за період з 02.09.2017р. по 15.05.2018р., 3305,54грн. інфляційних втрат за період з 02.09.2017р. по 01.05.2018р. підлягають до задоволення повністю в межах заявлених позовних вимог. При цьому, суд зазначає, що станом на час розгляду справи по суті заяви про збільшення розміру позовних вимог у встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України Позивачем до суду не подавались.

Перевірка розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена судом за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» (аналогічна правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 917/1622/16).

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати та інших платежів у встановлені Договором порядку і строки, а також повернення Об'єкта оренди Орендодавцю у зв'язку із припиненням Договору у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, беручи до уваги наявність вини Відповідача щодо порушення порядку і строку сплати орендної плати за Договором та неповернення Об'єкта оренди, відсутність доказів повного чи часткового погашення суми боргу, перевіривши розрахунок нарахованих сум боргу, штрафних санкцій та неустойки, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати, 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг, 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет, 4658,65грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних, 3305,54грн. інфляційних втрат та 87600грн. неустойки є мотивованими та обґрунтованими в частині стягнення 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати, 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг, 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет, 2108,40грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних, 3305,54грн. інфляційних втрат та 87600грн. неустойки, в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень.

Як доказ сплати судових витрат Позивачем подано Квитанцію від 22.05.2018р. №15 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1950,60грн.

При цьому суд зазначає, що сума заявлених позовних вимог складає 130037,38грн. Відтак, сума судового збору, належного до сплати за подання даної позовної заяви до господарського суду складає 1950,56грн.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв'язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 5000грн.

Проте, станом на час розгляду справи по суті Позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення інших судових витрат окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору і розмірі 1950,60грн., в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 1950,56грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; стягнути з Відповідача на користь Позивача 1912,30грн. судового збору, судовий збір в розмірі 38,26грн залишити за Позивачем.

Окрім того, у зв'язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом Позивач має право повернути з Державного Бюджету України судовий збір у розмірі 0,04грн., проте, з підстав відсутності клопотання Позивача про повернення сплаченого за подання позовної заяви до суду судового збору у зв'язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення.

Вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 119, 120, 121, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 181, 184, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 614, 625, 626, 627, 628, 629, 632, 759, 762, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Метелиці Надії Сергіївни (79011, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця Стасенко Ірини Петрівни (04071, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 29200грн. суми боргу зі сплати орендної плати, 4065,49грн. суми боргу з оплати житлово-комунальних послуг, 500грн. суми боргу з оплати послуг доступу до мережі Інтернет, 2108,40грн. пені, 707,70грн. трьох відсотків річних, 3305,54грн. інфляційних втрат, 87600грн. неустойки та 1912,30грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 08.10.2018р.

Головуючий суддя Фартушок Т. Б.