ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1577/18

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція», с. Лютіж Вишгородського району,

до відповідача фізичної особи - підприємця Сенчук Оксани Леонідівни, АДРЕСА_2

про стягнення 91693,20 грн.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Гаращук С.В., довіреність від 07.07.2018 №143;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція», с. Лютіж Вишгородського району (далі по тексту - ДП «Київська ЛНДС»), звернулось до господарського суду Київської області з позовом від 16.07.2018 №156 до фізичної особи - підприємця Сенчук Оксани Леонідівни, смт. Калита Броварського району (далі по тексту ФОП Сенчук О.Л.), в якому просив стягнути з відповідача 91693,20 грн. боргу за поставлену за договором поставки №17 від 01.02.2016 деревину, в тому числі 74 649,19 грн. основного боргу, 9 992,74 грн. пені, 1116,67 грн. 3% річних, 5 934,60 грн. інфляційних втрат, та покласти на відповідача відшкодування витрат позивача на сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом грудня 2016 року позивач поставив відповідачу деревину. Відповідач отриманий товар оплатив частково, несплаченою залишається сума 74649,19 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача з врахуванням передбаченої договором пені за період 06.01 - 06.07.2017, та передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних за період 06.01 - 06.07.2017 та інфляційних втрат за період січень - червень 2017 року.

Ухвалою суду від 20.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1577/18; визначено, що справа №911/1577/18 розглядатиметься в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 13.08.2018, встановлено відповідачу строк для подання відзиву до 06.08.2018.

Як вбачається з доданого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 31.07.2018. Відтак, враховуючи положення частини 8 ст.165 ГПК України, суд ухвалою від 13.08.2018 відклав підготовче засідання на 11.09.2018, та встановив строк для подання учасниками справи доказів, відзиву, відповіді на відзив, письмових пояснень, заяв по справі до 03.09.2018.

Ухвалою від 11.09.2018 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 01.10.2018. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали від 11.09.2018 отримала 18.09.2018, відтак була належним чином завчасно повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи.

В судове засідання 01.10.2018 з'явився представник позивача. Відповідач в судові засідання 13.08.2018, 11.09.2018, 01.10.2018 не з'явився, уповноваженого представника не направив, відзив на позов не подав.

Відповідно до частини 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника.

Розглянувши позов ДП «Київська ЛНДС» до ФОП Сенчук О.Л. про стягнення 91693,20 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.02.2016 між ФОП Сенчук О.Л. (покупець) та ДП «Київська ЛНДС» (постачальник) було укладено Договір поставки № 17 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, поставляти покупцю товар згідно із додатком вартості лісопродукції і послуг, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (розділ 1);

- якщо сторони не встановили іншого, покупець зобов'язується вивезти товар власним транспортом з моменту передачі товару протягом одного робочого дня (пункт 4.3);

- товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю і якістю згідно підписаних сторонами накладних. Якщо за результатами прийняття товар не відповідає стандартам, технічним умовам, іншій документації, то покупець має право відмовитися від прийняття товару (пункт 4.2);

- покупець оплачує товар у порядку передоплати на підставі рахунка-фактури протягом трьох банківських днів із дня його виставлення (пункт 5.2). поставка товару здійснюється після оплати товару. Строк поставки становить 10 днів з дати оплати товару (пункт 3.3);

- за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених пунктом 5 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого прострочення (пункт 6.2);

- покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору у випадках поставки товару неналежної якості. У цьому випадку постачальник зобов'язаний повернути всі сплачені на цей момент суми покупцю (пункт 6.3);

- договір вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.10.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 7.4).

Також 01.02.2016 сторонами укладено додаток №1, у якому погоджено вартість лісопродукції, належної до поставки. 01.09.2016 сторонами укладено Додаток №2, у якому погоджено нову вартість лісопродукції.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач протягом дії договору здійснював поставки товару відповідачу, зокрема у грудні 2016 року поставив товар за товарно-транспортними накладними (№836 від 12.12.2016 на суму 14 637,96 грн.; №837 від 12.12.2016 на суму 6603,98 грн.; №905 від 13.12.2016 на суму 8292,00 грн., №906 від 13.12.2016 на суму 410,00 грн., №868 від 16.12.2016 на суму 26457,02 грн.; №908 від 26.12.2016 від 1663,99 грн.; №909 від 26.12.2016 8572,98 грн., №910 від 26.12.2016 на суму 2261,99 грн.; №911 від 26.12.2016 на суму 1663,99 грн.; №912 від 26.12.2016 на суму 5875,98 грн., №913 від 26.12.2016 на суму 10099,96 та специфікаційними накладними до них.

Відповідачем протягом дії договору здійснювались оплати отриманого товару, зокрема 30.01.2017 було оплачено позивачу 50 000,00 грн., з яких 11890,66 грн. було зараховано в рахунок часткової оплати товару за накладною від 12.12.2016 №836, а решта суми - в оплату за товар, що був поставлений раніше і не є предметом спору у справі, відтак, вартість поставленого, але не оплаченого товару становить 74 649,19 грн.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором встановлено оплату товару на умовах передоплати, і поставку товару протягом 10 днів з дати оплати.

Разом із тим, поставка товару за вищеперерахованими накладними відбувалася без отримання від покупця передоплати.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відтак, прийнявши поставку товару без проведення попередньої оплати і не попередивши позивача про неможливість оплати, відповідач був зобов'язаний виконати свій обов'язок з оплати отриманого товару. На підставі викладеного суд робить висновок про те, що строк виконання обов'язку з оплати товару у відповідача виник в момент прийняття товару від позивача за вищеперерахованими ТТН, відтак є таким, що настав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов'язок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за договором та сплати коштів за поставлений товар не представив, доказів пред'явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару, суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 74649,19 грн. належить до задоволення повністю в заявленій сумі.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в сумі 9992,74 грн., суд зазначає таке.

Пунктом 6.2 Договору передбачено сплату покупцем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення виконання обов'язків, передбачених пунктом 5 договору (прострочення оплати товару).

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше договором між сторонами не встановлено. Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже нарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов'язання (тобто з наступного дня після прийняття поставки за кожною з ТТН) та припинитися або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені) або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені. Наприклад, розрахунок пені за ТТН №836 від 12.12.2016 слід виконувати на суму основного боргу 14637,96 грн. - з 13.12.2016 по 30.01.2016, та (врахувавши часткову оплату 31.01.2017) на суму основного боргу 2747,30 грн. - з 31.01.2017 по 13.06.2017 (а не по 06.07.2017), розрахунок пені за ТТН №837 від 12.12.2016 слід здійснювати з 13.12.2016 по 13.06.2017 на суму основного боргу 6603,98 грн.

За таких обставин період розрахунку пені позивачем визначено невірно. Здійснивши перевірку розрахунку пені (не виходячи за межі заявленого позивачем періоду), суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 9448,51 грн., а відтак вказану вимогу слід задовольнити частково.

У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 ЦК України 1116,67 грн. 3% річних за період з 06.01.2017 по 06.07.2017 та 5934,60 грн. інфляційних втрат за період січень - червень 2017.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що проценти річних та інфляційні за правовим змістом не є штрафними санкціями, то обмеження строку нарахування шістьма місяцями від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 ст. 232 ГК України) не застосовується і нарахування здійснюється за весь період існування простроченого грошового зобов'язання.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних (за заявлений позивачем період), суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 116,67 грн., у зв'язку з чим зазначену вимогу слід задовольнити повністю.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат (за заявлений позивачем період), встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 5933,12 грн., у зв'язку з чим зазначену вимогу слід задовольнити частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція" частково, приймає рішення про стягнення з фізичної особи - підприємця Сенчук Оксани Леонідівни 74649,19 грн. основного боргу, 9448,51 грн. пені, 1116,67 грн. 3% річних та 5933,12 грн. інфляційних втрат.

У зв'язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі в повному обсязі.

керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція" задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Сенчук Оксани Леонідівни (07420, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь Державного підприємства "Київська лісова науково-дослідна станція" (07352, Київська область, Вишгородський район, с. Лютіж, ідентифікаційний код 00152595)

74649,19 грн. (сімдесят чотири тисячі шістсот сорок дев'ять гривень дев'ятнадцять копійок) основного боргу;

9448,51 грн. (дев'ять тисяч чотириста сорок вісім гривень п'ятдесят одну копійку) пені;

1 116,67 грн. (одну тисячу сто шістнадцять гривень шістдесят сім копійок) 3% річних;

5933,12 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять три гривні дванадцять копійок) інфляційних;

1762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 05.10.2018

Суддя О.В. Конюх