КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. Справа№ 910/585/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від позивача - Кадимська А.В.,

від відповідача - Миколюк Р.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп мюзік"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.06.2018 (повний текст складено 21.06.2018, суддя Балац С.В.)

у справі № 910/585/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп мюзік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селіані продакшн"

про стягнення 111690,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комп мюзік" (далі - позивач) звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Селіані продакшн" (далі - відповідач) 111690,00 грн. компенсації у зв'язку із порушенням майнових авторських прав - публічним виконанням музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автори ОСОБА_4, ОСОБА_5, оригінальний виконавець - ОСОБА_6 (далі - спірний твір) без відповідного дозволу правовласника та без виплати авторської винагороди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 у справі № 910/585/18 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2018, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В основу доводів апеляційної скарги покладено доводи про порушення судом першої інстанції статті 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, обставини справи були неправильно встановлені внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. За твердженням позивача суд першої інстанції не надав оцінки авторському договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 31.01.2002 щодо передачі виключних авторських прав. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 передавши виключні авторські права на спірний твір ОСОБА_6, в подальшому незаконно уклав договір про передачу невиключних авторський прав відповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.09.2018.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження належності авторських прав позивач надав договір від 30.10.2001 № А 12 із ОСОБА_6, відповідно до умов якого артист, який володіє всіма правами, передає позивачу на строк та в межах території права на об'єкти, перелічені у додатках до Договору № А 12, які включають в себе, але не обмежуються: виконання об'єктів шляхом відтворення на матеріальних носіях необмеженим тиражем, включення у збірники, розповсюдження об'єктів будь-яким способом, в тому числі у цифровій формі, а також шляхом продажу, синхронізації з відеорядом та звуком для створення аудіовізуального твору синхронізації з будь-якою дією або зображенням, переробки, адаптації, здійснення інших подібних видозмін об'єктів (в тому числі переробка в цифрову форму, караоке та ін.) для розповсюдження через Інтернет та мобільні телефони та інші форми розповсюдження об'єктів, через Інтернет та мобільні телефони; використання в рекламі, публічного сповіщення, публічного виконання, публічного показу, публічної демонстрації; дозволяти або забороняти третім особам використання об'єктів та отримувати винагороду за будь-яке використання об'єктів відповідно до даного договору (п. 2.1 Договору № А 12).

Положеннями п. 2 додатку від 31.01.2002 № 2 до Договору № А 12, зокрема, визначено, що артист передає позивачу права на використання творів та фонограм - назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автори - ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавець - ОСОБА_6.

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Матеріалами справи підтверджується, що 07.05.2017 о 21:00 в ефірі телеканалу "1+1" транслювався концерт-бенефіс ОСОБА_4 "Небо - это я" (далі - Концерт), який проходив у приміщенні Палацу Спорту 23.03.2017.

Під час концерту публічно виконано спірний музичний твір, виконавець твору ОСОБА_10.

Фактичні обставини публічного використання спірного твору підтверджується відеозаписом на компакт-диску, актом від 15.05.2017 № 101 складеного об'єднанням підприємств "Український музичний альянс"; листом-відповіддю державного підприємства "Палац спорту" від 16.05.2017 № 01-05/112, в якому зазначено, що замовником послуг під час Концерту був відповідач; скаргою позивача від 19.05.2017 № 3484 до відповідача.

Фактичні обставини публічного виконання спірного твору відповідач не заперечує.

Вважаючи, що відповідач без дозволу правовласника та без виплати авторської винагороди здійснив публічне виконання спірного твору, що є порушенням майнових авторських прав позивача згідно ст. 50 Закону та підставою для виплати йому компенсації відповідно до ст. 52 Закону, позивач звернувся із даним позовом.

Заперечуючи позов, відповідач зазначає про правомірне використання спірного твору.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та ОСОБА_8, як правовласником, укладено ліцензійний договір від 01.03.2017 № 01 (далі - Ліцензійний договір № 01), відповідно до умов якого правовласник надає відповідачу у користування невиключні авторські права на використання, зокрема, спірного твору, для створення та подальшого використання Концерту, доля автору (правовласника) в музиці якого становить 100 % (п. 1.1 Ліцензійного договору № 01).

Пунктом 1.2.3 Ліцензійного договору № 01 визначено, що в межах даного договору правовласник надає відповідачу права на використання шляхом публічного виконання твору в рамках запису та/або прямого ефіру Концерту.

Між відповідачем та ОСОБА_5, як правовласником, укладено ліцензійний договір від 01.03.2017 № 02 (далі - Ліцензійний договір № 02), відповідно до умов якого правовласник надає відповідачу у користування невиключні авторські права на використання твору (права), зокрема, спірного твору, для створення та подальшого використання Концерту, доля автору (правовласника) в тексті якого становить 100 % (п. 1.1 Ліцензійного договору № 02).

Пунктом 1.2.3 Ліцензійного договору № 02 визначено, що в межах даного договору правовласник надає відповідачу права на використання шляхом публічного виконання твору в рамках запису та/або прямого ефіру Концерту.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Ліцензійного договору № 01 та Ліцензійного договору № 02 за надання прав на твори, відповідач виплачує правовласнику винагороду (роялті) в розмірі 100,00 грн. не пізніше 31.03.2017.

Таким чином, відповідач як організатор Концерту на підставі договору про надання послуг від 01.12.2016 правомірно використав спірний твір шляхом його публічного виконання на Концерті, сплативши роялті за таке використання, а відтак доводи позивача про порушення зі сторони відповідача майнових авторських прав належить відхилити як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Колегією суддів враховується, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, у зв'язку з чим відхиляються доводи скаржника про неправомірність укладення авторських договорів зі сторони авторів спірного твору ОСОБА_8 та ОСОБА_5 із відповідачем про надання невиключних авторських прав, оскільки такі авторські договори є чинним, недійсним у встановленому законом порядку не визнавалися.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Спеціальні способи захисту авторського права і (або) суміжних прав передбачені статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону, зокрема, стягнення компенсації як окремий спосіб такого захисту.

Як зазначалось вище, компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також за умов неправомірного використання відповідачем твору.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач надав достатні докази на підтвердження правомірного використання спірного твору на підставі авторських договорів, у зв'язку з чим підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати компенсації, передбаченої статтею 52 Закону, відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на використання у Концерті нового твору, створеного шляхом переробки та аранжування спірного твору (у виконанні ОСОБА_10 в аранжуванні для оркестру).

Так, відповідно до визначення, наведеного у ст. 1 Закону, похідний твір - твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні (анотація, адаптація, аранжування, обробка фольклору, інша переробка твору) чи його творчим перекладом на іншу мову (до похідних творів не належать аудіовізуальні твори, одержані шляхом дублювання, озвучення, субтитрування українською чи іншими мовами інших аудіовізуальних творів).

При цьому, відповідно до ст. 15 Закону право переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів належать до виключного права автора на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Тобто, аранжування існуючого твору не змінює його правової охорони, а відтак і права суб'єктів авторського права на нього.

В той же час належить погодитись із висновком суду першої інстанції, що за умовами авторського договору від 31.01.2002, укладений між ОСОБА_6, як компанією, та ОСОБА_8, як автором (далі - Авторський договір) автор не передав виключні права на музичні твори «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону (в редакції чинній на час укладення авторського договору від 31.01.2002) автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

За умовами авторського договору від 31.01.2002 автор відступив компанії (ОСОБА_6) виключні права в повному обсязі, передбачені статтею 14 Закону України «Про авторське право та суміжні права» 1993 року.

В той же час, статтею 14 Закону (в редакції чинній на час укладення авторського договору від 31.01.2002) були визначені особисті немайнові права, які в силу частини 2 вказаної статті не можуть бути передані (відчужені) іншим особам.

З огляду на наведені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не набув будь-яких майнових авторських прав на спірний твір на підставі договору від 30.10.2001 № А 12 (з урахуванням додатку № 2 від 31.01.2002), оскільки ОСОБА_6 не набула таких прав за авторським договором від 31.01.2002.

Тобто, позивач не надав належні та достатні докази на підтвердження права на звернення із даним позовом про стягнення компенсації у зв'язку з порушенням майнових авторських прав, оскільки не є суб'єктом авторського права на спірний твір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 у даній справі не вбачається.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді належить покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп мюзік" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 у справі № 910/585/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.09.2018.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді К.В. Тарасенко

О.М. Остапенко