ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. Справа № 911/1465/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Євро Аква

(адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41 код 36800559)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(адреса: Київська обл., м. Ірпінь, Привокзальна площаАДРЕСА_1, код НОМЕР_1)

про стягнення 9000,00 гривень

за участю представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Аква звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 9000,00 гривень штрафу за втрату майна, що було надано в користування відповідачу згідно договору поставки товару № 10159 від 15.06.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.08.2018.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2018 постановлено закрити підготовче засідання у справі №911/1465/18. Призначено розгляд справи на 20.09.2018.

Представник відповідача в жодне судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвали Господарського суду Київської області від 06.07.2018, 02.08.2018 та 13.09.2018 направлялись відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

20.09.2018 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2015 між ТОВ «Євро Аква» (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір поставки продукції №10159, згідно якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невідємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 1.1. додатку №1/32 до договору поставки продукції №10159 від 15.06.2015, відповідно до мети використання, покупцю надається торгове обладнання у користування виключно для зберігання та реалізації продукції, яка поставляється постачальником покупцю. Покупцю забороняється використання обладнання для інших цілей.

Спір виник в зв'язку з тим, що передане в користування відповідачу обладнання було втрачено, у зв'язку з цим позивач вимагає стягнення з відповідача штрафу за його втрату в загальному розмірі 9000,00 гривень.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.2. додатку склад, перелік, найменування, кількість обладнання узгоджена сторонами та наведена в акті прийому-передачі торгового обладнання.

У відповідності до актів прийому-передачі торгового обладнання від 15.06.2015 №3086, №ПТИ-002912, №ПТИ-002922, №ПТИ-002649 позивач передав, а відповідач прийняв наступне обладнання:

- Холодильник ХШВ 800 Icestream Large, заводський номер 11.23316.022, інвентаризаційний номер H18567, 2011 року випуску.

- Холодильник FVS1000 TM, заводський номер RU111654837, інвентарний номер ХД004776, 2008 року випуску.

- Холодильник FVS1000 TM, заводський номер RU111655120, інвентаризаційний номер ХД005059, 2008 року випуску.

- Холодильник UBS 800 Icestream Large, заводський номер 19309, інвентаризаційний номер H8042, 2010 року випуску.

Обладнання встановлено за адресою: Ірпінь, вул. Полтавська, 45.

За умовами п. 2.2.2 додатку покупець зобов'язаний повідомляти письмово постачальника протягом одного календарного дня з моменту настання події про усі випадки втрати, пошкодження, знищення або виявлення дефектів торгового обладнання або порушення роботи обладнання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 2.2.6 додатку покупець зобов'язаний обов'язкового вжити заходи щодо забезпечення охорони обладнання від пошкодження, крадіжки та іншого нецільового використання.

В ході чергової перевірки було встановлено факт втрати обладнання, про що складено акт від 11.01.2018 про порушення умов використання / про відсутність торгового обладнання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.2.10 додатку визначено, що в разі втрати, пошкодження або знищення обладнання покупець має сплатити штраф в розмірах, передбачених п. 3.4., 3.5. цього додатку.

Відповідно до п. 3.4. додатку розмір штрафу, що підлягає сплаті за торгове обладнання (холодильник) віком від 7 років становить 2250,00 гривень.

Відповідно до п. 3.5. додатку сплата всіх штрафів передбачених цим додатком, здійснюється покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Отже, при укладанні договору сторони визначили розмір відповідальності за втрату переданого в користування обладнання.

20.02.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату штрафу за втрачене обладнання за реєстраційним номером поштового відправлення 060, яку відповідач отримав 03.04.2018.

Оскільки матеріали справи свідчать про втрату обладнання, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача штрафу за його втрату в розмірі 9000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Аква» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: Київська обл., м. Ірпінь, Привокзальна площаАДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Євро Аква (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, код 36800559) 9000,00 гривень штрафу та 1762,00 гривень судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 20.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 28.09.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак