КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. Справа№ 911/448/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Коваленко Н.В.

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Васильківської міської ради

на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018

у справі №911/448/18 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Васильківської міської ради

до 1. Васильківської районної ради

2. Васильківської центральної районної лікарні

про визнання незаконним рішення, визнання не чинним статуту та скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Васильківська міська рада звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Васильківської районної ради та Васильківської центральної районної лікарні про визнання незаконним рішення Васильківської районної ради від 17.05.2007 №102-09-V "Про затвердження Статуту Васильківської центральної районної лікарні", визнання не чинною нової редакції Статуту Васильківської центральної лікарні від 2007 року та скасування державної реєстрації Статуту Васильківської центральної районної лікарні у новій редакції від 10.07.2007 року, номер запису 2000681.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 в задоволенні позову Васильківської міської ради до Васильківської районної ради та Васильківської центральної районної лікарні про визнання незаконним рішення Васильківської районної ради від 17 травня 2007 року №102-09-V "Про затвердження статуту Васильківської центральної районної лікарні", визнання не чинною нової редакції статуту Васильківської центральної районної лікарні від 2007 року та скасування державної реєстрації статуту Васильківської центральної районної лікарні у новій редакції від 10.07.2007 року, номер запису 2000681 відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Васильківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила суд рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов. Стягнути з Васильківської районної ради на користь Васильківської міської ради судові витрати за подачу позовної заяви у сумі 5160,00 гривень та судові витрати за подачу апеляційної скарги у сумі 7740,00 гривень.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2018 апеляційну скаргу Васильківської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Власов Ю.Л., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 апеляційну скаргу Васильківської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, а саме доплатити 189,00 грн судового збору за перегляд рішення суду першої інстанції.

23.07.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від скаржника - Васильківської міської ради на виконання вимог ухвали від 09.07.2018 надійшов супровідний лист від 18.07.2018 до якого додано оригінал платіжного доручення від 16.07.2018 №141 про сплату (доплату) судового збору в розмірі 189,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №911/448/18 за апеляційною скаргою Васильківської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018. Призначено справу до розгляду на 13.09.2018.

02.08.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від Васильківської районної ради надійшла письмова заява про продовження процесуальних строків для подання відповідачу 1 відзиву на апеляційну скаргу. Заява обґрунтована тим, що Васильківська районна рада звернулась до Управління фінансів Васильківської районної державної адміністрації для отримання документів, які мають істотне значення для вирішення справи щодо інформації на яку посилається позивач (копія листа від 24.07.2018 №191). Запитувана інформація охоплює значний проміжок часу з 1997 року по 2018 рік та потребує опрацювання. Розглянувши вказану заява дійшов висновку про її обґрунтованість, а тому заява про продовження процесуальних строків для подання відповідачу 1 відзиву на апеляційну скаргу судом задовольняється.

17.08.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від Васильківської районної ради надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач 1 просив залишити рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, яке відбулось 13.09.2018 з'явився представник відповідача 1. Представники позивача (апелянта) та відповідача 2 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення позивача (апелянта) та відповідача 2 про час та місце судового засідання, колегія суддів вирішила розглядати апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

В судовому засіданні 13.09.2018 представник відповідача 1 надав пояснення, в яких заперечував щодо доводів наведених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, надавши учаснику справи можливість виступити у судових дебатах, встановила наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Васильківська районна рада не мала права своїм рішенням від 17.05.2007 №102-09-V одноособово затверджувати нову редакцію статуту Васильківської центральної районної лікарні та проводити його державну реєстрацію без рішення позивача як співзасновника. Крім того позивачем вказано про те, що нова редакція статуту Васильківської центральної районної лікарні від 2007 року фактично позбавила територіальну громаду м. Василькова в особі позивача, як співзасновника Васильківської центральної районної лікарні реалізувати права і обов'язки щодо управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки, визначених статтями 23, 24, 53, 54, 78 Господарського кодексу України та усунула позивача від можливості управляти справами комунального закладу охорони здоров'я співзасновниками якого є позивач та відповідач 1, оскільки попередня редакція статуту Васильківської центральної районної лікарні від 2003 року містила перелік майнових та немайнових прав позивача, як засновника Васильківської центральної районної лікарні щодо управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки. Також позивач зазначив, що нова редакція статуту Васильківської центральної районної лікарні від 2007 року підлягає визнанню недійсною, оскільки на час розгляду даної справи не відповідає вимогам законодавства, а положення закріплені в ній порушують права та охоронювані законом інтереси позивача та вказані порушення, допущені при прийнятті та затвердженні статуту не можуть бути усунені в інший спосіб.

Відповідач 1 заперечував проти позову з підстав того, що інформація про прийняття актів Васильківською міською радою, щодо затвердження статутів Васильківської центральної районної лікарні відсутня, натомість Василькіська міська рада здійснювала лише адміністративну функцію, а саме реєстраційні повноваження щодо реєстрації статутів Васильківської центральної районної лікарні, в межах законодавчих вимог, що існували на той час (п.2 Положення про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 №276 та п. 2 Положення про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740). Також відповідач 1 зазначив, що оскаржувана редакція статуту від 2007 року була затверджена Васильківською районною радою та зареєстровано розпорядженням виконкому Васильківської міської ради в порядку ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців". Статути Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997, 2003 років затверджувались Васильківською районною державною адміністрацією в межах делегованих рішенням від 04.07.2002 №10-02-XXIV Васильківської районної ради повноважень, які були делеговані в порядку ст. 44 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Васильківська районна рада є уповноваженим органом щодо прийняття рішення про затвердження статуту Васильківської центральної районної лікарні оскільки є власником майна, що знаходиться в користуванні Васильківської центральної районної лікарні, що підтверджується відомостями викладеними в статуті Васильківської центральної районної лікарні та рішенням третьої сесії Васильківської районної ради народних депутатів ХХІ скликання від 25.09.1992 "Про прийняття майна в комунальну власність району" прийнятого на виконання рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 27.01.1992 року №11 "Про розмежування майна комунальної власності області", яким у власність Районних рад народних депутатів було передано 25 центральних районних лікарень (п. 4 додатку до рішення від 27.01.1992 №11), що повністю відповідає адміністративно-територіальному поділу території Київської області.

Крім того, відповідач 1 зазначив, що посилання позивача на те, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він є співзасновником Васильківської центральної районної лікарні не може бути належним доказом даного факту оскільки відсутні будь-які докази реалізації позивачем його права засновника в частині затвердження та підписання установчих документів в попередній редакції з 1997, 2003 роки. Утримання та забезпечення діяльності Васильківської центральної районної лікарні здійснювалось за рахунок державного та районного бюджету, що підтверджується інформацією управління фінансів Васильківської районної державної адміністрації щодо спрямування коштів на галузь "Охорона здоров'я" за 2011-2017 роки.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача та зазначив, що згідно третьої сесії Васильківської міської ради народних депутатів ХХІ скликання від 27 жовтня 1992 року було затверджено перелік об'єктів комунальної власності міської ради народних депутатів в тому числі в галузі охорони здоров'я за адресою м. Васильків, вул. Декабристів, 87 - інфекційний корпус, господарський корпус, акушерський корпус, поліклініка дитяча, патало-анатомічний корпус, поліклініка для дорослих, вагон-будинок, у зв'язку з чим вважає, що майно, яке знаходиться в користуванні Васильківської центральної районної лікарні перебуває у власності позивача. Здійснення витрат позивачем на утримання Васильківської центральної районної лікарні підтверджується тим, що відповідно до ст. 26, 60, 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ст. ст. 89, 93 та 103-4 Бюджетного кодексу України з метою врегулювання міжбюджетних відносин між районним бюджетом Васильківського району та міським бюджетом м. Васильків щодо організації надання послуг з охорони здоров'я об'єктами спільного користування рішеннями Васильківської міської ради №01.02.20-п/ч-VII від 05.01.2017 та №11-34-п/ч-VII від 19.12.2017 "Про передачу у (2017, 2018 роках) з міського бюджету м. Васильків до Васильківського району медичної субвенції у вигляді міжбюджетного трансферу на здійснення видатків районного бюджету на охорону здоров'я" було затверджено відповідні договори, що укладені між Васильківською міською радою та Васильківською районною радою. Здійснення витрат позивачем на утримання Васильківської центральної районної лікарні підтверджується тим, що відповідно до ст. 93 Бюджетного кодексу України та у відповідності з положеннями ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції станом на 2003 рік рішенням Васильківської міської ради від 24.01.2003 №16-04-XXIV "Про передачу прав на здійснення видатків на виконання делегованих державних повноважень щодо фінансування медичних послуг, що надаються ЦРЛ населенню міста Васильківській районній раді Київської області на 2003 рік" була затверджена відповідна угода, що укладена між Васильківською міською радою та Васильківською районною радою. Аналогічна угода була укладена і на 2004 рік. На думку позивача, наведеним підтверджується той факт, що Васильківська міська рада у 2003-2004 роках мала майнові права по відношенню до Васильківської центральної районної лікарні. Вищенаведеним, на думку позивача, підтверджується, що утримання та забезпечення діяльності Васильківської центральної районної лікарні здійснювалось і також здійснюється на цей час за рахунок коштів міського бюджету.

Крім того, позивач просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності у зв'язку з наявністю об'єктивних, незалежних від позивача підстав, що унеможливлювали своєчасне подання позову та поновити строк звернення із позовом до суду.

Отже, спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача, відповідач 1, в порушення прав позивача на управління відповідачем 2, без отримання погодження позивача, затвердив своїм рішенням нову редакцію статуту Васильківської центральної районної лікарні, в той час, як позивач теж є засновником відповідача 2 та має відповідні повноваження в частині затвердження статуту Васильківської ЦРЛ.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що спірні правовідносини регулюються положеннями ст. ст. 83, 87 Цивільного кодексу України та ст. ст. 24, 52, 53, 54, 55, 56, 57 Господарського кодексу України, а також до них застосовуються Основи законодавства України про охорону здоров'я (Основи законодавства введено в дію з дня опублікування - 15 грудня 1992 року(згідно з Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року N 2802-XII), які мають спеціальний характер.

Крім того, беручи до уваги те, що період який охоплюється спірними правовідносинами бере свій початок з 1992 року судом також враховано положення Закону України "Про підприємства в Україні", який був чинний до набрання чинності Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я в редакції" в редакції станом на час розгляду справи, за організаційно-правовою формою заклади охорони здоров'я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" в редакції станом на 17.05.2007 - момент затвердження спірним рішенням Васильківської районної ради спірної редакції статуту Васильківської центральної районної лікарні, зазначено, що заклад охорони здоров'я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання комунального сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише комунальної власності, а також суб'єкти, у статутному капіталі яких частка комунальної власності перевищує 50% чи становить величину, яка забезпечує органам місцевого самоврядування право вирішального впливу на господарську діяльність, цих суб'єктів.

Відповідно до п. 1.1, п. 3.2 спірного статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 2007, Васильківська центральна районна лікарня є бюджетною лікувальною установою, а майно ВЦРЛ є спільною комунальною власністю територіальної громади Васильківського району.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 83 Цивільного кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Установою є організація, створена однією або кількома особами (засновниками), які не беруть участі в управлінні нею, шляхом об'єднання (виділення) їхнього майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна. Особливості правового статусу окремих видів установ встановлюються законом.

Отже, враховуючи зазначені положення законодавства, чинного на момент прийняття оскаржуваних рішення та статуту, суду необхідно встановити власника майна переданого в управління ВЦРЛ та на базі якого створено і діє Васильківська центральна районна лікарня, оскільки з наведених положень законодавства вбачається, що лише власнику майна, на базі якого створено установу, надані повноваження щодо затвердження її статуту.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про підприємства в Україні" станом на січень 1997 року зазначено, що в Україні можуть діяти комунальні підприємства, засновані на власності відповідної територіальної громади.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про підприємства в Україні" станом на січень 1997, підприємство діє на основі статуту. Статут затверджується власником (власниками) майна, а для державних підприємств - власником майна за участю трудового колективу. У статуті підприємства визначаються власник та найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, його органи управління, порядок їх формування, компетенція та повноваження трудового колективу і його виборних органів, порядок утворення майна підприємства, умови реорганізації та припинення діяльності підприємства. У найменуванні підприємства визначаються його назва (завод, фабрика, майстерня та інші) і вид (індивідуальне, сімейне, приватне, колективне, державне) та інше.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні" станом на січень 1997, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності або повного господарського відання. Майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання.

Згідно зі статтею 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я в редакції 13.10.1994 (Основи законодавства введено в дію з дня опублікування - 15 грудня 1992 року (згідно з Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року N 2802-XII) заклади охорони здоров'я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Відповідно до положень ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я в редакції 13.10.1994 (Основи законодавства введено в дію з дня опублікування - 15 грудня 1992 року (згідно з Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року N 2802-XII), заклад охорони здоров'я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.

Згідно з п. 2.1 статуту відповідача 2 в редакції 1997 року Васильківська центральна районна лікарня є лікувальним закладом, який забезпечує кваліфіковану стаціонарну і поліклінічну медичну допомогу населенню.

Таким чином, з огляду на положення законодавства, чинного на момент затвердження статуту відповідача 2 в редакції 1997 року, вбачається, що Васильківська центральна районна лікарня, як заклад охорони здоров'я, повинна була здійснювати свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за участю трудового колективу.

Відповідно до п.1.1 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997 року, Васильківська центральна районна лікарня є бюджетною лікувальною установою району і міста, заснована на державній власності, в своїй діяльності підпорядкована Васильківській районній та міській Раді народних депутатів, та Управлінню охорони здоров'я Київської області.

Згідно з п.1.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997, Васильківська центральна районна лікарня володіє державним майном, переданим їй у користування Васильківською районною радою народних депутатів.

Відповідно до п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997 року, майно Васильківської центральної районної лікарні є державним, знаходиться у комунальній власності Васильківської районної Ради народних депутатів і належить їй на праві повного господарського відання. Аналогічні відомості містяться в статуті 2003 року.

Зазначені в п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997 року обставини підтверджуються Рішенням Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №11 від 27.01.92 "Про розмежування майна комунальної власності області" вирішено розмежувати майно комунальної власності, передане до складу комунальної власності області згідно постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991, між власністю області і власністю районів та міст обласного підпорядкуванню. Пунктом 8 даного рішення виконкомам районних та міських/міст обласного підпорядкування/ Рад народних депутатів з участю виконкомів міст/міст районного підпорядкування до 20.03.1992 провести розмежування майна комунальною власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно додатку до рішення Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №11 від 27.01.92 "Про розмежування майна комунальної власності області" у комунальну власність районних Рад народних депутатів передано, в тому числі і 25 центральних районних лікарень.

Відповідно до додатку №6 "Перелік майна, яке прийнято в комунальну власність району станом на 01.07.1992" до рішення третьої сесії Васильківської районної ради народних депутатів ХХІ скликання від 25.09.1992 "Про прийняття майна в комунальну власність району", прийнятого на виконання рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 27.01.1992 №11 "Про розмежування майна комунальної власності області", у власність Васильківської районної ради народних депутатів було прийнято в тому числі і Васильківську центральну районну лікарню, що знаходиться в м. Васильків, вул. Декабристів, 87.

Разом з тим, оцінюючи доводи позивача, зокрема, в частині того, що згідно третьої сесії Васильківської міської ради народних депутатів ХХІ скликання від 27 жовтня 1992 року було затверджено перелік об'єктів комунальної власності міської ради народних депутатів в тому числі в галузі охорони здоров'я за адресою м. Васильків, вул. Декабристів, 87 - інфекційний корпус, господарський корпус, акушерський корпус, поліклініка дитяча, патало-анатомічний корпус, поліклініка для дорослих, вагон-будинок, у зв'язку з чим позивач вважає, що майно, яке знаходиться в користуванні Васильківської центральної районної лікарні перебуває у власності позивача, суд першої інстанції зауважив, що згідно Рішення Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №11 від 27.01.92 "Про розмежування майна комунальної власності області", яким вирішено розмежувати майно комунальної власності, передане до складу комунальної власності області згідно постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991, Васильківську центральну районну лікарню, що знаходиться в м. Васильків, вул. Декабристів, 87 було передано саме Васильківській районній Раді народних депутатів, тоді як відомостей про передачу Васильківської центральної районної лікарні позивачу суду не надано.

Також суду не надано відомостей про те, що Васильківську центральну районну лікарню було передано позивачу Васильківській районній Раді народних депутатів в порядку розмежування комунальної власності району та міста.

Натомість, як в п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997 року так і в п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 2003 року зазначено, що майно Васильківської центральної районної лікарні знаходиться у комунальній власності Васильківської районної Ради народних депутатів.

Отже, судом першої інстанції було встановлено, що власником комунального майна, що знаходиться на праві повного господарського відання та оперативного управління у Васильківської центральної районної лікарні, починаючи з 25.09.1992 є Васильківська районна рада.

Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що згідно відомостей викладених в статуті в редакції 1997 та 2003 років, статут затверджувався лише Васильківською районною державною адміністрацією, яка, згідно рішення Васильківської районної ради №10-02-XXIV від 04.07.2002, діяла в межах делегованих Васильківською районною Радою повноважень, а отже, фактично, статут затверджено Васильківською районною Радою, як власником комунального майна переданого Васильківській центральній районній лікарні, натомість позивачем виконувались лише адміністративні реєстраційні функції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду доказів того, що попередні редакції статуту Васильківської центральної районної лікарні за 1997 та 2003 роки, затверджувались ним, як суб'єктом управління майном комунальної установи - Васильківської центральної районної лікарні так само як і не надано суду жодних документів пов'язаних із створенням Васильківської центральної районної лікарні, документів, які б підтверджували правонаступництво позивача в частині створення Васильківської центральної районної лікарні.

Натомість з усіх поданих до справи доказів вбачається, що протягом всього періоду існування Васильківської центральної районної лікарні повноваження засновника та власника майна виконувались лише Васильківською районною Радою.

Посилання позивача на те, що попередні редакції статуту Васильківської центральної районної лікарні за 1997 та 2003 роки містили згадування про необхідність погодження певних питань діяльності лікарні з позивачем та зазначення того, що лікарня крім Васильківської районної ради та Управління охорони здоров'я у Київській області підпорядковується ще й позивачу не вказує на право останнього реалізовувати повноваження власника щодо затвердження установчих документів комунальної установи охорони здоров'я, яка діє на основі майна, що знаходиться у комунальній власності Васильківської районної Ради.

Крім того, посилання позивача на те, що він здійснює фінансування діяльності і утримання майна лікарні, оцінюється судом критично, позаяк надані позивачем докази вказують лише на те, що ним здійснюються транзитні функції щодо перенаправлення субвенцій у галузі медичного забезпечення, що надходять з Державного бюджету України, що не є прямими витратами місцевого бюджету на утримання конкретного лікувального закладу та його майна.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача стосовно того, що рішення Васильківської районної ради від 17 травня 2007 року №102-09-V "Про затвердження статуту Васильківської центральної районної лікарні" та те, що нова редакції статуту Васильківської центральної районної лікарні від 2007 року порушує права позивача на участь в управлінні Васильківської центральної районної лікарні як одного з засновників останньої є безпідставними, оскільки не доведені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності порушеного права позивача, судом не розглядається питання пропуску та відновлення строку позовної давності за даними вимогами, оскільки, позовна давність може бути застосована судом за заявою сторони лише в разі, коли суд встановить, що порушене право позивача підлягає захисту.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При вирішенні спору у справі господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Згідно зі ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищенаведене, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що обставини, на які посилається позивач не свідчать про наявність у нього порушеного права з боку відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про дотримання місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи, підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Васильківської міської ради та зазначає, що обставини, на які посилається скаржник, у розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Васильківської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/448/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/448/18.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов