ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" вересня 2018 р. Cправа № 902/266/18

Суддя господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Німенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ", м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТО-НАР", м.Вінниця

про стягнення 205016,49 грн згідно договору поставки

представники сторін правом участі в судовому засіданні не скористалися

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Вінницької області 29.05.2018 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТО-НАР" 205016,49 грн заборгованості згідно договору поставки №000081-544 від 11.10.2016, в тому рахунку: 140729,84 грн основного боргу, 19470,31 грн пені, 28815,12 грн штрафу, 12620,06 грн інфляційних втрат та 3381,16 грн трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки №000081-544 від 11.10.2016 в частині оплати поставленого товару.

Відповідач у відзиві заперечує проти позову, при цьому посилаючись на те, що оскільки договір поставки №000081-544 від 11.10.2016 був підписаний ТОВ "ТО-НАР" в особі директора Азовської філії "ТО-НАР", який брав на себе зобов'язання прийняти і оплатити продукцію, здійснити оплату за товар і повернути товар, то саме філія і повинна здійснювати розрахунки з позивачем. Водночас зазначає, що на головному офісі ТОВ "ТО-НАР" у м.Вінниці відсутні будь-які документи, що стосуються даного договору поставки.

Ухвалою суду від 04.06.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/266/18, розгляд справи №902/266/18 здійснити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 31.07.2018.

Ухвалою суду від 31.07.2018 постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі №902/266/18 на 30 днів; відкласти підготовче судове засідання у справі до 23.08.2018.

Ухвалою суду від 23.08.2018 закрито підготовче провадження у справі №902/266/18; розгляд справи призначено по суті на 24.09.2018.

На визначену судом дату представники сторін в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, ухвалою суду від 23.08.2018. Докази отримання вказаного судового рішення представниками сторін наявні в матеріалах справи.

Разом з цим, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача ОСОБА_1 б/н від 24.09.2018 про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Водночас, в даному клопотанні останній зазначив, що позовні вимог підтримує в повному обсязі.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що сторони належним чином були повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутністю, що передбачено п.2 ч.3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.10.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТО-НАР" (покупець) було укладено договір поставки (а.с.11-12).

Умовами п.1 договору поставки передбачено, що постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої (далі по тексту - продукція) в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору. Погоджена сторонами кількість, асортимент і ціна партії Продукції вказується в видаткових та товарно-транспортних (ТТН Форма №1-ТН/алкогольні напої) накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.1. договору, ціна, асортимент, найменування, кількість продукції, що продається за цим договором, вказуються в додатковій угоді (додатку/специфікації до цього договору) або можуть узгоджуватися сторонами при підписанні накладної (них) і вказується в ній (них). Ціна, асортимент, найменування, кількість продукції, місце і термін поставки вважаються остаточно погодженими сторонами цього договору після підписання повноважними представниками сторін (що мають довіреність отримання/передачу товарно-матеріальних цінностей) накладної (их).

Згідно п.2.2. договору, продукція поставляється партіями. Партією продукції є продукція, зазначена в одній видатковій накладній.

Ціна цього договору визначається виходячи із загальної вартості продукції, поставленої протягом терміну дії цього договору. Продукція поставляється на умовах DDP (IHKОТЕРМС 2000 року) - адреса торгівельної точки покупця. Постачання партії продукції здійснюється постачальником протягом 3-х робочих днів з моменту узгодження сторонами усної заявки покупця. Заявка не є невід'ємною частиною цього договору (п.п.2.3. - 2.5. договору).

Згідно п.2.6. договору, разом з продукцією постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні документи: видаткову накладну (із зазначенням асортименту, кількості, ціни та загальної вартості партії продукції); товарно-транспортну накладну (ТТН Форма №1-ТН/алкогольні напої/); документи, що підтверджують якість продукції, що поставляється. Підписана сторонами видаткова накладна свідчить, що постачальник передав вищенаведені документи покупцеві.

Покупець оплачує вартість кожної партії поставленої продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів у касу постачальника. Підстава для оплати продукції, отриманої покупцем за цим договором, є видаткова накладна, або ТТН Форма №1-ТН/алкогольні напої/, або цей договір (п.2.7. договору).

Грошові кошти, що надходять від покупця в якості оплати отриманої за даним договором продукції, зараховуються постачальником в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за дати видачі неоплаченої видаткової накладної (п.2.8. договору).

Відповідно до п.2.9. договору, покупець зобов'язується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 17 календарних днів з моменту її передачі.

Згідно п.2.10. договору, моментом передачі партії продукції (дата поставки) і моментом переходу права власності на продукцію є дата фактичного отримання продукції, зазначена покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дану продукцію. У разі відсутності відмітки покупця на примірнику видаткової накладної постачальника про дату фактичного отримання продукції, датою поставки і моментом переходу прав власності на продукцію вважається дата складання видаткової накладної.

Момент виконання зобов'язання покупця по оплаті продукції вважається дата зарахування грошових коштів у повному обсязі на поточний рахунок постачальника (п.2.14. договору).

Згідно п.4.1. договору, у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п.п.2.9. цього договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1 % від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення. У разі, якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобов'язаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Усі спори, що виникають у ході виконання цього договору, сторони зобов'язуються вирішувати шляхом переговорів, а в разі недосягнення згоди, в господарському суді відповідно до чинного законодавства України. Штрафні санкції, не передбачені цим договором, сторони не застосовують. Нарахування штрафних санкцій передбачених цим договором, припиняється тільки в разі повного виконання стороною договору взятих на себе зобов'язань. Сторони прийшли до згоди збільшити загальні та спеціальні строки позовної давності, на зобов'язання сторін, що випливають з цього договору до трьох років (п.4.3. договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується позивачем, на виконання взятих на себе зобовязань за договором позивач за видатковими накладними №РН-44-003117 від 27.06.2017 на суму 3304,14 грн; №РН-44-003149 від 29.06.2017 на суму 4030,98 грн; №РН-44-003175 від 30.06.2017 на суму 12166,86 грн; №РН-44-003180 від 04.07.2017 на суму 3071,16 грн; №РН-44-003207 від 04.07.2017 на суму 1515,36 грн; №РН-44-003236 від 05.07.2017 на суму 5606,64 грн; №РН-44-003281 від 06.07.2017 на суму 10108,86 грн; №РН-44-003297 від 07.07.2017 на суму 3826,44 грн; №РН-44-003347 від 11.07.2017 на суму 40185,96 грн; №РН-44-003408 від 13.07.2017 на суму 5090,70 грн; №РН-44-003429 від 14.07.2017 на суму 94972,50 грн поставив відповідачу продукцію на загальну суму 183879,60 грн (а.с.15-24).

Згідно видаткових накладних №РН-44-003117 від 27.06.2017 на суму 3304,14 грн; №РН-44-003149 від 29.06.2017 на суму 4030,98 грн; №РН-44-003175 від 30.06.2017 на суму 12166,86 грн; №РН-44-003180 від 04.07.2017 на суму 3071,16 грн; №РН-44-003207 від 04.07.2017 на суму 1515,36 грн; №РН-44-003236 від 05.07.2017 на суму 5606,64 грн; №РН-44-003281 від 06.07.2017 на суму 10108,86 грн відповідач розрахувався за придбану ним продукцію частково на загальну суму 39804,00 грн.

З огляду на що, неоплаченою залишилася частина продукції, яка була поставлена відповідачу згідно слідуючих видаткових накладних №РН-44-003297 від 07.07.2017 на суму 3826,44 грн; №РН-44-003347 від 11.07.2017 на суму 40185,96 грн; №РН-44-003408 від 13.07.2017 на суму 5090,70 грн; №РН-44-003429 від 14.07.2017 на суму 94972,50 грн на загальну суму 144075,60 грн.

Разом з цим, 16.02.2018 відповідачем було здійснене часткове погашено заборгованість згідно договору поставки в сумі 5000,00 грн, що вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки від 16.02.2018 (а.с.25), з яких 3345,76 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості по видатковій накладній №РН-44-003297 від 07.07.2017, а решта 1654,24 грн зарахована в рахунок погашення заборгованості попередньої накладної №РН-44-003281 від 06.07.2017.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи та наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків за період з жовтня 2016 по серпень 2018, та який не спростований відповідачем, заборгованість останнього перед позивачем за поставлену та неоплачену продукцію становить 140729,84 грн.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи 14.05.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" (ОСОБА_2 кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані" (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого, ОСОБА_2 кредитор відступає право вимоги, що належить йому за договором поставки №000081-544 від 11.10.2016, в котрому сторонами виступали: з боку постачальника - первісний кредитор, з боку покупця (боржника) - ТОВ "ТО-НАР", у тому числі: право вимоги оплати: заборгованості за поставлений товар, неустойки (штрафу, пені), 3% річних, інфляційних збитків, що існували (виникли) на час укладання цього договору, а також заборгованість у вигляді: неустойки, 3% річних, інфляційного збитку, що виникнуть за вищенаведеним договором поставки у майбутньому, а новий кредитор приймає на себе право вимоги і стає кредитором за вищезазначеним договором.

Зокрема за вказаним договором, Новий кредитор, замість ОСОБА_2 кредитора, одержує право вимагати від Боржника оплати заборгованості за придбаний товар на суму 140729,84, тобто заборгованості, що виникла в наслідок поставки Боржнику товару за накладними №РН-44-003297 від 07.07.2017 на суму 3826,44 грн; №РН-44-003347 від 11.07.2017 на суму 40185,96 грн; №РН-44-003408 від 13.07.2017 на суму 5090,70 грн; №РН-44-003429 від 14.07.2017 на суму 94972,50 грн, у тому числі пеню у сумі 19470,31 грн, штраф у сумі 28815,12, інфляційні втрати у сумі 12620,06 грн та три відсотки річних у сумі 3381,16 грн на загальну суму 205016,49 грн, що виникла у зв'язку з простроченням оплати товару боржником ОСОБА_2 кредитору за вищезазначеними накладними, станом на час укладення цього договору.

Сторони узгодили що право вимоги, що відступається за цим договором Новому кредитору, оцінено сторонами в сумі 140729,84 грн, однак ця сума автоматично зменшується до розміру суми, котру фактично становить ТОВ "НО-НАТ" Новому кредитору (п.2.1. договору).

Новий кредитор зобов'язаний розрахуватися з Первісним кредитором протягом 7-ми днів з моменту отримання відступлених коштів від боржника (п.3.5. договору).

З огляду на вказане позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про відступлення прав вимоги за договором поставки №000081-544 від 11.10.2016(а.с.27), докази чого наявні в матеріалах справи.

Зазначені вище обставини стали підставою звернення Нового кредитора (ТОВ "БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ") з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору поставки №00008-544 від 11.10.2016 між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 140729,84 грн заборгованості за отриманий товар.

Окрім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 19470,31 грн пені, 28815,12 грн штрафу, 12620,06 грн інфляційних втрат та 3381,16 грн трьох відсотків річних.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п.п.2.9. цього договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1 % від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення. У разі, якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобов'язаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Крім того в п.4.3. договору (передостаннє речення) передбачено нарахування штрафних санкцій за договором до моменту повного виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що вимоги щодо стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Здійснивши перерахунок позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу та 3% річних, суд встановив, що заявлені суми позивачем обраховано вірно, а відтак вимоги про стягнення 19470,31 грн пені, 28815,12 грн штрафу та 3381,16 грн трьох відсотків річних підлягають задоволенню.

Разом з цим, здійснивши за допомогою калькулятора штрафів програми "ЛІГА.ЗАКОН", перерахунок інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу по кожній видатковій накладній окремо, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в межах сум, заявлених позивачем до стягнення, а саме в розмірі 12620,06 грн інфляційних втрат

Як встановлено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи оцінку аргументу, наведеному відповідачем, стосовно того, що у даних відносинах зобов'язаною особою є Азовська філія товариства з обмеженою відповідальністю "ТО-НАР" суд вважає необхідним роз'яснити, що філія - це відокремлений підрозділ юридичної особи, не є юридичною особою, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила (ст.95 ЦК України). Зважаючи на наведене, а також на положення статей 2 ЦК України та 55 ГК України філії не є самостійними учасниками цивільних (господарських) відносин, отже, не є самостійними субєктами у договірних відносин. Тобто самостійно (від свого імені) філії не можуть укладати господарські договори. Філії на дотримання вимог законодавства мають діяти винятково від імені юридичних осіб, представляти їх інтереси. Відповідно, філія (точніше, її керівник, який діє на підставі довіреності, яку видала юридична особа), не володіючи правосубєктністю, може укладати угоди лише від імені юридичної особи, що її створила.

З огляду на зазначені положення законодавства суд приходить до висновку, що наведений відповідачем аргумент є неприйнятним.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТО-НАР" (вул.М.Шимка, буд.56"В", м.Вінниця, 21034; ідентифікаційний код 40572085) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ" (вул.Київська, буд.6-В, м.Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132; ідентифікаційний код 38737621) 140729,84 грн основного боргу, 19470,31 грн пені, 28815,12 грн штрафу, 12620,06 грн інфляційних втрат, 3381,16 грн трьох відсотків річних та 3075,25 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Повне рішення у справі №902/266/18 складено 04 жовтня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - ТОВ "БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ", вул.Київська, буд.6-В, м.Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08132;

3 - відповідачу - ТОВ "ТО-НАР", вул. М.Шимка, буд 56"В", м.Вінниця, 21034;

4 - Миколаївській філії ТОВ "ТО-НАР" (54001 м.Миколаїв, вул.Садова, 1, офіс 206)