РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018Справа № 910/7758/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м.Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26, офіс 624)
до проФізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни (04209, АДРЕСА_1) стягнення заборгованості у розмірі 192 622 грн. 21 коп.
Представники:

від Позивача: Сєдов І.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 192 622 грн. 21 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни про стягнення заборгованості у розмірі 192 622 грн. 21 коп. залишено без руху.

26.06.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.07.2018 року.

25.07.2018 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 05.09.2018 року.

05.09.2018 року в судове засідання з'явився представник Позивача. Представник Відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2018 року.

В судовому засіданні 26 вересня 2018 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверту за закінченням встановленого терміну зберігання.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцем проживання Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни є 04209, АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/7758/18 направлялись на адресу Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26 вересня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

12.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Татієвською Оленою Вікторівною (Позичальник) було укладено Договір про надання фінансового кредиту №89-К, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику фінансовий кредит на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі нарахування Кредитодавцем, неустойку (пеню та/або штраф) у порядку та на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього. Факт надання кредиту, а також усі його істотні умови фіксуються у відповідній додатковій угоді про надання кредиту, що є невід'ємною частиною даного Договору. (а.с.23-25)

Відповідно до п.3.4 Договору кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний Позичальником у заяві про отримання кредиту або шляхом отримання кредиту готівкою або через касу басу або небанківської фінансової установи, що є партнерами Кредитодавця. Датою видачі кредиту є дата списання суми коштів, передбаченої відповідною додатковою угодою про надання кредиту, із банківського рахунку Кредитодавця з метою їх перерахування на банківський рахунок Позичальника, указаний у заяві про отримання кредиту, або через касу басу або небанківської фінансової установи, що є партнерами Кредитодавця.

Згідно з п.4.1 Договору протягом строку, передбаченого відповідною Додатковою угодою до цього Договору, Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати плату за користування частинами в розмірах, порядку та строки. визначені Додатковою угодою про надання кредиту.

Додатковою угодою №1 від 12.10.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року Сторони узгодили, що Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 20000 грн. 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі нарахування Кредитодавцем, неустойку (пеню та/або штраф) у порядку та на умовах, визначених цим Договором та даною додатковою угодою. (а.с.26)

Кредит надається строком на 56 днів, де першим днем є дата підписання даної додаткової угоди. (п.2 Додаткової угоди)

Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,81% за кожен день користування кредитом. Протягом строку дії кредиту, визначеного у п.2 цієї додаткової угоди, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. (п.3 Додаткової угоди)

Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що у разі прострочення Позичальником строків сплати обов'язкових платежів, визначених п.5 даної Додаткової угоди, Кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 1,23% процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Додатковою угодою №2 від 18.12.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року Сторони узгодили, що Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 грн. 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі нарахування Кредитодавцем, неустойку (пеню та/або штраф) у порядку та на умовах, визначених цим Договором та даною додатковою угодою. (а.с.27)

Кредит надається строком на 56 днів, де першим днем є дата підписання даної додаткової угоди. (п.2 Додаткової угоди)

Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,81% за кожен день користування кредитом. Протягом строку дії кредиту, визначеного у п.2 цієї додаткової угоди, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. (п.3 Додаткової угоди)

Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що у разі прострочення Позичальником строків сплати обов'язкових платежів, визначених п.5 даної Додаткової угоди, Кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 3,69% процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Додаткової угоди №2 від 18.12.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року на підставі заявки Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни на видачу кредиту від 18.12.2017 року Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 30 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №195 від 18.12.2017 року. (а.с.29)

На виконання умов Додаткової угоди №2 від 18.12.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року Фізичною особою - підприємцем Татієвською Оленою Вікторівною здійснювалось погашення кредитної заборгованості на загальну суму в розмірі 8947 грн. 50 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача та меморіальним ордером від 29.01.2018 року. (а.с.30-37)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в розмірі 27 135 грн. 80 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни плату за користування кредитом у розмірі 9138 грн. 35 коп. та штраф у розмірі 156 348 грн. 06 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (стаття 1048 Цивільного кодексу України)

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Додаткової угоди №2 від 18.12.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року на підставі заявки Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни на видачу кредиту від 18.12.2017 року Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 30 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №195 від 18.12.2017 року. (а.с.29)

На виконання умов Додаткової угоди №2 від 18.12.2017 року до Договору про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року Фізичною особою - підприємцем Татієвською Оленою Вікторівною здійснювалось погашення кредитної заборгованості на загальну суму в розмірі 8947 грн. 50 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача та меморіальним ордером від 29.01.2018 року. (а.с.30-37)

Відповідно до п.4.4 Договору погашення кредиту та плати за користування, у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та/або заборгованості по сплаті плати за користування ним, здійснюється в наступній черговості: у першу чергу - відшкодовуються витрати Кредитодавця, пов'язані з поверненням виданого кредиту; у другу чергу - нарахована Позикодавцем неустойка (пеня та/або штраф) - у разі їх нарахування; у третю чергу - прострочена плата за користування та прострочена основна сума кредиту; у четвергу чергу - плата за користування; у п'яту чергу - основна сума кредиту.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» за Договором про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року становить 27 135 грн. 80 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в розмірі 27 135 грн. 80 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення позики в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 27 135 грн. 80 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,81% за кожен день користування кредитом. Протягом строку дії кредиту, визначеного у п.2 цієї додаткової угоди, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. (п.3 Додаткової угоди)

Сума нарахованих та несплачених відсотків за Договором про надання фінансового кредиту №89-К від 12.10.2017 року згідно з приведеним Позивачем та перевіреного Судом розрахунком заборгованості складає 9 138 грн. 35 коп. і при відсутності доказів погашення заборгованості за позикою, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь штраф за загальний період прострочки з 28.12.2017 р. по 22.05.2018 р. у розмірі 156 348 грн. 06 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно норми ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов'язань.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК)

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що у разі прострочення Позичальником строків сплати обов'язкових платежів, визначених п.5 даної Додаткової угоди, Кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 3,69% процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Тобто розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Між тим для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище норм, Суд приходить до висновку, що сторонами в п.6 Додаткової угоди №2 було передбачено стягнення пені за порушення строків сплати обов'язкових платежів.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 28.12.2017 року по 22.05.2018 року у розмірі 156 348 грн. 06 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача. Так, при здійсненні нарахування Позивачем не враховано приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якими встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 3 906 грн. 57 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 28.12.2017 року по 22.05.2018 року.

Таким чином, з Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 27 135 грн. 80 коп., плата за користування кредитом у розмірі 9 138 грн. 35 коп. та пеня у розмірі 3 906 грн. 57 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Татієвської Олени Вікторівни (04209, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м.Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26, офіс 624, Ідентифікаційний код юридичної особи 41084239) заборгованість у розмірі 27 135 (двадцять сім тисяч сто тридцять п'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп., плату за користування кредитом у розмірі 9 138 (дев'ять тисяч сто тридцять вісім) грн. 35 (тридцять п'ять) коп., пеню у розмірі 3 906 (три тисячі дев'ятсот шість) грн. 57 (п'ятдесят сім) коп. та судовий збір у розмірі 602 (шістсот дві) грн. 71 (сімдесят одна) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин