ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/206/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Будішевської Л.О., Величко Т.А.

при секретарі - Клименко О.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд

на рішення господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018р., суддя в І інстанції Мавродієва М.В., повний текст якого складено 08.06.2018р. в м. Миколаєві

у справі № 915/206/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТОК АГРО

до відповідача: Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд в особі Південної філії Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд

за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби

про: стягнення 13 177 048,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю РОСТОК АГРО звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд в особі Південної філії Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд (далі ДП «Сантрейд»), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило суд стягнути з відповідача 12 444 687,26 грн. основного боргу та 732 361,32 грн. пені, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договорів поставки №60154842 від 15.02.2017, №60155163 від 16.02.2017, №60155386 від 17.02.2017, №60155745 від 20.02.2017, №60155935 від 21.02.2017, №60156007 від 21.02.2017, №60156320 від 22.02.2017, №60157790 від 23.02.2017, №60156622 від 23.02.2017 щодо оплати у повному обсязі поставленого у лютому 2017 року товару у встановлений строк.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач всупереч умовам вказаних договорів поставки та приписам чинного законодавства не розрахувався повністю за поставлене насіння соняшникове та пшеницю 3 класу врожаю 2016 року своєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 12444687,26 грн., яка станом на дату подання позову не погашена. Неналежне виконання з боку відповідача умов договорів поставки стало підставою для нарахування пені в сумі 732 361,32 грн. за період з 29.01.2018 по 03.04.2018.

ДП «Сантрейд» не визнало позов посилаючись на те, що строк виконання ним своїх зобовязань за договорами поставки щодо проведення остаточного розрахунку (пункти 6.1, 6.1.2 спірних договорів) не настав, а вимоги позивача про стягнення заборгованості та пені за договорами поставки безпідставними та передчасними, оскільки позивачем не виконано зустрічного обовязку, передбаченого пунктами 8.1.2, 8.1.3 спірних договорів, щодо здійснення своєчасної та належної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та надання відповідачу підтвердження такої реєстрації у вигляді визначеної законом електронної квитанції, яку позивач зобовязаний роздрукувати, засвідчити підписом своєї уповноваженої особи, скріпити печаткою та передати покупцю в оригіналі, у звязку з чим у підприємства відсутні правові підстави для формування податкового кредиту та сплати податку на додану вартість.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі з мотивів обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Стягнуто з Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд в особі Південної філії Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТОК АГРО 12444687,26 грн. заборгованості за договорами поставки, 732361,32 грн. пені та 197655,73 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДП Сантрейд звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи порушенням норм матеріального і процесуального права. Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник вказує те, що: - строк проведення остаточного розрахунку за договорами поставки не настав, відсутній предмет спору, а відповідач жодних зобовязань не порушував, позовна заява є передчасною; - позивач не виконав зобовязання щодо реєстрації податкових накладних та направлення з засвідчених роздруківок квитанцій реєстрації податкових накладних, з чим повязано сплив строку на оплату товару; - позивач не надав суду доказів виконання ним пунктів 6.1 та 6.1.2 договорів поставки; - суд першої інстанції не розрізняє та плутає поняття «строк» та «термін» виконання зобовязання, як наслідок неправильно застосовує норми ЦК України. Неминучість події стосується «терміну» та не має жодного стосунку до «строків» оплати. В договорах поставки встановлено строк оплати, а не термін; - суд першої інстанції неправильно тлумачить поняття «подія», помилково вважаючи що вона не може залежати від дій третіх осіб. Саме визначення поняття «подія» означає, що вона як раз не залежить від волі сторін; - суд першої інстанції плутає поняття «невиконання зобовязання» та «порушення зобовязання». Вина позивача не є предметом доказування; - суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, використав неналежні докази та неправильно дослідив докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Росток Агро» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. При цьому, позивач вказує те, що факт неналежного виконання ТОВ «Росток Агро» взятих на себе зобовязань щодо реєстрації податкових накладних встановлений рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 року. Відповідач не заперечує факт не сплати ним 20% вартості кожної партії товару, тим самим визнає факт наявності заборгованості. Сума боргу у розмірі 12 444 687,26 грн. є узгодженою сторонами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, протягом 15-23 лютого 2017 року між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією Сантрейд в особі Південної філії Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд (покупець) та ТОВ РОСТОК АГРО (постачальник, продавець) було укладено 9 ідентичних за своїм змістом договорів поставки, а саме: №60154842 від 15.02.2017, №60155163 від 16.02.2017, №60155386 від 17.02.2017, №60155745 від 20.02.2017, №60156007 від 21.02.2017, №60156320 від 22.02.2017, №60157790 від 23.02.2017, №60156622 від 23.02.2017 та №60155935 від 21.02.2017, згідно з пунктами 1.1 яких продавець зобовязався продати та поставити, а покупець зобовязався оплатити і прийняти товар насіння соняшникове врожаю 2016 року та пшеницю 3-го класу врожаю 2016 року насипом, у відповідності до умов цих договорів.

Пунктами 4.1 договорів поставки визначена ціна товару, згідно з якими 9250,00 грн. без ПДВ та 11100,00 грн. з ПДВ за одну метричну тону насіння соняшника врожаю 2016 року насипом, а також 4291,67 грн. без ПДВ та 5150,00 грн. з ПДВ за одну метричну тону пшениці 3-го класу врожаю 2016 року насипом.

Відповідно до пунктів 5.1 договорів поставки, продавець зобовязався здійснити поставку автомобільним транспортом товару на умовах DAT (поставлено на термінал), відповідно до правил Інкотермс 2010, - поставлено на термінал в Миколаївському морському торговельному порту, надалі - Пункт поставки, згідно реквізитів поставки, які зазначені в цьому договорі, або в окремих інструкціях покупця. Реквізити поставки (інструкції для заповнення автомобільних товарно-транспортних накладних): вантажоотримувач ТОВ Грінтур-Екс (парк Рудний, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23) для ТОВ ЕТСК, вантажовласник Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією Сантрейд.

Умовами пунктів 6.1, 6.1.1 та 6.1.2 договорів поставки сторони встановили, що покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний банківський рахунок продавця. Покупець зобов'язується проводити оплату кожної партії товару у два етапи:

- 80% вартості відповідної партії товару сплачується покупцем протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару та визначення фактичної кількості та якості поставленого товару, а також після отримання покупцем усіх документів на товар, що визначені у п.6.1.1 цього договору;

- остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, що визначені у п.6.1.1 (якщо їх не було надано раніше) та у п. 6.1.2, а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних.

Пунктом 6.1.1 договорів поставки, в редакції додаткових угод до них, визначено, що документами для часткової оплати є:

а) товарно-транспортні накладні на товар з відміткою вантажоотримувача про прийняття товару по кількості та якості;

б) оригінал акту перерахунку ціни відповідної партії товару;

в) оригінал чи засвідчена продавцем (печатка та підпис) копія рахунку на оплату вартості поставленого товару за ціною згідно з актом перерахунку ціни відповідної партії товару;

г) оригінал видаткової накладної або акту приймання - передачі на відповідну фактичну кількість поставленого товару;

д) засвідчені печаткою продавця копія реєстру вантажоотримувача про вивантаження транспортних засобів із зазначенням ваги та якості прийнятого товару;

Пунктом 6.1.2 договорів поставки, в редакції додаткових угод до них, визначено документи для остаточної оплати:

а) оригінал рахунку на оплату вартості отриманого товару за ціною згідно з актом перерахунку ціни відповідної партії товару;

б) засвідчена підписом та печаткою продавця роздруківка електронної квитанції про реєстрацію продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН;

в) оригінали відвантажувальних документів, визначені в п.6.1.1. цього договору (у разі, якщо спочатку подавалися засвідчені копії).

Пунктом 7.2 договорів передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобовязується сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умовами пунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.1.3, 8.1.4, 8.1.5 договорів поставки сторони встановили, що продавець підтверджує та гарантує, що він у повному обсязі ознайомлений з вимогами, які висуваються податковим законодавством до постачальників товарів та послуг щодо виписки податкових накладних в електронній формі та обов'язкової реєстрації ycix податкових накладних в Єдиному Реєстрі Податкових Накладних (ЄРПН) у встановлені законом строки (п. 8.1.1); продавцю не відомі будь-які обставини, які б перешкоджали йому виконувати належним чином свої зобов'язання iз своєчасної та належної реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п. 8.1.2); продавець зобовязується реєструвати податкові накладні в ЄРПН в порядку, передбаченому чинним законодавством. Продавець приймає на себе зобов'язання, протягом 3(трьох) робочих днів з дня реєстрації продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН, надавати покупцю підтвердження такої реєстрації у вигляді визначеної законом електронної квитанції, яку продавець зобов'язаний роздрукувати, засвідчити підписом своєї уповноваженої особи, скріпити печаткою та передати покупцю в оригіналі (п. 8.1.3); на підставі такої квитанції покупець здійснює перевірку правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН, зокрема на предмет виявлення фактів: а) наявності чи відсутності реєстрації продавцем податкової накладної та б)порушення чи дотримання продавцем порядку заповнення такої податкової накладної (п. 8.1.4); про виявлені факти відсутності реєстрації продавцем податкової накладної в ЄРПН та/або порушення продавцем порядку заповнення податкової накладної покупець зобов'язаний повідомити продавця для відповідного реагування та коригування. До усунення таких порушень покупець вправі призупинити здійснення остаточних розрахунків за відповідними господарськими операціями (п. 8.1.5).

Пунктами 11.1 договорів поставки передбачено, що вони вступають в силу з дати підписання та діють до повного виконання своїх зобовязань. У випадку поставки всього обєму товару продавцем в строки по договору (відповідно до п.5.2 або окремих додатків до договору), строк дії договору вважається продовженим до моменту оплати поставленого товару.

У пунктах 11.2.1, 11.7, 11.8 договорів поставки зазначено, що покупець та продавець є платниками податку на прибуток на загальних підставах, платниками податку на додану вартість (ПДВ).

На виконання своїх зобовязань за укладеними договорами позивач поставив, а відповідач прийняв товар: насіння соняшникове та пшеницю третього класу на загальну суму 62 223 436,35 грн., що підтверджується видатковими накладними підписаними уповноваженими представниками сторін, а саме: №18 від 16.02.2017 на суму 4886101,37 грн., №19 від 17.02.2017 на суму 10430914,04 грн., №20 від 20.02.2017 на суму 32718976,79 грн., №22 від 21.02.2017 на суму 4598261,68 грн., №23 від 21.02.2017 на суму 1485678,60 грн., №24 від 21.02.2017 на суму 346801,27 грн., №25 від 23.02.2017 на суму 5631718,51 грн., №30 від 25.02.2017 на суму 1116993,85 грн., №26 від 23.02.2017 на суму 1007990,24 грн.

Відповідно до умов договорів поставки, відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково на суму 49 778 749,09 грн., що становить 80% від вартості поставленого товару та підтверджується банківськими виписками за період з 16.02.2017 по 28.02.2017, тобто без урахування суми ПДВ у розмірі 12 444 687,26 грн., про що сторонами було складено акт звірки розрахунків станом на 30.09.2017р.

Отже, несплачена відповідачем вартість поставленого йому позивачем товару становить 12 444 687,26 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 814/539/17, яка набрала законної сили 29.01.2018, позов ТОВ «Росток Агро» задоволено, визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області в частині невизнання електронних документів ТОВ «Росток Агро», та Державної фіскальної служби України щодо відмови прийняття та реєстрації податкових накладних ТОВ «Росток Агро» в електронному вигляді №18 від 20.02.2.017 року, №15 від 16.02.2017 року, №16 від 17.02.2017 року, №19 від 21.02.2017 року, №20 від 21.02.2017 року, №21 від 21.02.2017 року, №22 від 23.02.2017 року, №24 від 23.02.2017 року, №26 від 25.02.2017 року, №27 від 26.02.2017 року, №28 від 27.02.2017 року, №29 від 28.02.2017 року, №30 від 28.02.2017 року, №1 від 01.03.2017 року, №2 від 02.02.2017 року. Зобов'язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні в електронному вигляді №18 від 20.02.2.017 року, №15 від 16.02.2017 року, №16 від 17.02.2017 року, №19 від 21.02.2017 року, №20 від 21.02.2017 року, №21 від 21.02.2017 року, №22 від 23.02.2017 року, №24 від 23.02.2017 року, №26 від 25.02.2017 року, №27 від 26.02.2017 року, №28 від 27.02.2017 року, №29 від 28.02.2017 року, №30 від 28.02.2017 року, №1 від 01.03.2017 року, №2 від 02.02.2017 року, з визначенням, що податкові накладні вважати прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли їх було надіслано ТОВ «Росток Агро», а саме: податкова накладна №30 від 28.02.2017 року - 02.03.2017 року, податкові накладні №15, 16, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27, 28, 29 - 09.03.2017 року, податкова накладна №18 від 20.02.2017 року - 13.03.2017 року, податкові накладні №1, 2 - 15.03.2017 року.

Претензією № 2 від 29.01.2018р. позивач повідомив Південну філію ДП «Сантрейд» про наявність простроченої заборгованості за поставлений згідно з вищевказаними договорами поставки товар у сумі 12 444 687,26 грн. та виклав вимогу протягом 2-х робочих днів з моменту отримання цієї претензії оплатити існуючу заборгованість. Додатком до згаданої претензії є рахунок № 1 від 29.01.2018р. на оплату вартості поставленого товару на суму 12 444 687,26 грн. Доказом надходження до відповідача зазначеної претензії з додатком до неї є повідомлення відділення поштового звязку про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке було вручено 31.01.2018року. Але відповідач залишив вказану претензію без задоволення.

Наведене й стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ «Росток Агро» про стягнення з ДП «Сантрейд» заборгованості у розмірі 12 444 687,26 грн., яка виникла у звязку з оплатою вартості поставленого у лютому 2017 року товару згідно з договорами поставки №60154842 від 15.02.2017, №60155163 від 16.02.2017, №60155386 від 17.02.2017, №60155745 від 20.02.2017, №60155935 від 21.02.2017, №60156007 від 21.02.2017, №60156320 від 22.02.2017, №60157790 від 23.02.2017, №60156622 від 23.02.2017, без врахування суми податку на додану вартість (ПДВ), а також пені в сумі 732 361,32 грн., нарахованої на цю заборгованість, за період прострочення з 29.01.2018 по 03.04.2018.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі місцевий господарський суд керувався приписами ст. ст. 712, 692, 251, 252, ч. 2 ст. 530, ст. ст. 525, 526, 611 ЦК України та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що саме неналежне виконання з боку Державної фіскальної служби України своїх обовязків стосовно прийняття та своєчасної реєстрації податкових накладних, призвели до того, що виконання позивачем умов договору постало в залежність від неправомірних дій третьої особи - Державної фіскальної служби України. Таким чином, судом встановлено відсутність вини позивача у ненаданні покупцю роздруківки електронної квитанції про реєстрацію продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН.

На думку суду, вказівка в договорах поставки на те, що остаточний розрахунок за товар проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, що визначені у п.6.1.1 (якщо їх не було надано раніше) та у п.6.1.2, а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), не є встановленням строку виконання зобовязання відповідачем. Отже, умовами укладених між сторонами договорів поставки не визначено строку виконання зобовязання, та терміну, що визначався б календарною датою, до якої відповідач повинен був би розрахуватися або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така ж подія як надання засвідченої підписом та печаткою продавця роздруківка електронної квитанції про реєстрацію продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН, а також завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН, не може розцінюватись як така подія, що має неминуче настати, оскільки матеріали справи свідчать як раз про неможливість вчинення позивачем зазначених дій через протиправні дії третьої особи - Державної фіскальної служби України.

Враховуючи відсутність у договорі встановленого сторонами строку виконання відповідачем грошового зобовязання, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч.2 ст. 530 ЦК України. Позивач направляв на адресу відповідача претензії з вимогами про оплату залишку боргу в сумі 12444687,26 грн., які залишені відповідачем без задоволення. Враховуючи викладене, суд визнав позовні вимоги щодо стягнення боргу в сумі 12444687,26 грн., а також пені в сумі 732361,32 грн. за період з 29.01.2018 до 03.04.2018, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки вони зроблені без аналізу та врахування всіх даних, що містяться в матеріалах справи, та вимог закону, що регулює спірні правовідносини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 613 ЦК України унормовано, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, судом установлено, що умовами пунктів 6.1, 6.1.1 та 6.1.2 договорів поставки встановлено, що покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний банківський рахунок продавця. Покупець зобов'язується проводити оплату кожної партії товару у два етапи:

- 80% вартості відповідної партії товару сплачується покупцем протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару та визначення фактичної кількості та якості поставленого товару, а також після отримання покупцем усіх документів на товар, що визначені у п.6.1.1 цього договору;

- остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, що визначені у п.6.1.1 (якщо їх не було надано раніше) та у п. 6.1.2, а також після б) завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних.

Пунктом 6.1.1 договорів поставки, в редакції додаткових угод до них, визначено, що документами для часткової оплати є:

а) товарно-транспортні накладні на товар з відміткою вантажоотримувача про прийняття товару по кількості та якості;

б) оригінал акту перерахунку ціни відповідної партії товару;

в) оригінал чи засвідчена продавцем (печатка та підпис) копія рахунку на оплату вартості поставленого товару за ціною згідно з актом перерахунку ціни відповідної партії товару;

г) оригінал видаткової накладної або акту приймання - передачі на відповідну фактичну кількість поставленого товару;

д) засвідчені печаткою продавця копія реєстру вантажоотримувача про вивантаження транспортних засобів із зазначенням ваги та якості прийнятого товару;

Пунктом 6.1.2 договорів поставки, в редакції додаткових угод до них, визначено документи для остаточної оплати:

а) оригінал рахунку на оплату вартості отриманого товару за ціною згідно з актом перерахунку ціни відповідної партії товару;

б) засвідчена підписом та печаткою продавця роздруківка електронної квитанції про реєстрацію продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН;

в) оригінали відвантажувальних документів, визначені в п.6.1.1. цього договору (у разі, якщо спочатку подавалися засвідчені копії).

Умовами пунктів 8.1.1, 8.1.2, 8.1.3, 8.1.4, 8.1.5 договорів поставки сторони встановили, що продавець підтверджує та гарантує, що він у повному обсязі ознайомлений з вимогами, які висуваються податковим законодавством до постачальників товарів та послуг щодо виписки податкових накладних в електронній формі та обов'язкової реєстрації ycix податкових накладних в Єдиному Реєстрі Податкових Накладних (ЄРПН) встановлені законом строки (п. 8.1.1); продавцю не відомі будь-які обставини, які б перешкоджали йому виконувати належним чином свої зобов'язання iз своєчасної та належної реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п. 8.1.2); продавець зобовязується реєструвати податкові накладні в ЄРПН в порядку, передбаченому чинним законодавством. Продавець приймає на себе зобов'язання, протягом 3(трьох) робочих днів з дня реєстрації продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН, надавати покупцю підтвердження такої реєстрації у вигляді визначеної законом електронної квитанції, яку продавець зобов'язаний роздрукувати, засвідчити підписом своєї уповноваженої особи, скріпити печаткою та передати покупцю в оригіналі (п. 8.1.3); на підставі такої квитанції покупець здійснює перевірку правильності реєстрації продавцем відповідної податкової накладної у ЄРПН, зокрема на предмет виявлення фактів: а) наявності чи відсутності реєстрації продавцем податкової накладної та б)порушення чи дотримання продавцем порядку заповнення такої податкової накладної (п. 8.1.4); про виявлені факти відсутності реєстрації продавцем податкової накладної в ЄРПН та/або порушення продавцем порядку заповнення податкової накладної покупець зобов'язаний повідомити продавця для відповідного реагування та коригування. До усунення таких порушень покупець вправі призупинити здійснення остаточних розрахунків за відповідними господарськими операціями (п. 8.1.5).

Отже, умовами договору встановлено обовязок позивача зареєструвати податкові накладні в ЄРПН в порядку, передбаченому чинним законодавством та протягом 3(трьох) робочих днів з дня реєстрації відповідної податкової накладної у ЄРПН, надати покупцю підтвердження такої реєстрації у вигляді визначеної законом електронної квитанції, яку позивач зобов'язаний роздрукувати, засвідчити підписом своєї уповноваженої особи, скріпити печаткою та передати покупцю в оригіналі, а також зобовязання відповідача сплатити залишкову суму грошових коштів за поставлений товар тільки після виконання позивачем даних обовязків.

При цьому, умови договорів не містять будь яких застережень щодо виконання з боку Державної фіскальної служби України своїх обовязків стосовно прийняття та своєчасної реєстрації податкових накладних чи виконання позивачем умов договорів в залежності від дій третьої особи - Державної фіскальної служби України, а також наявності чи відсутності вини позивача у ненаданні покупцю роздруківки електронної квитанції про реєстрацію відповідної податкової накладної у ЄРПН, а також передбачено право відповідача у разі ненадання йому позивачем такої засвідченої підписом та печаткою продавця роздруківки електронної квитанції про реєстрацію відповідної податкової накладної у ЄРПН сплатити вартість поставленого товару без врахування суми ПДВ, і при цьому, його зобовязання з оплати вартості товару в такому випадку вважаються виконаними у повному обсязі належним чином.

За приписами п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.7 ст. 201 Податкового Кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Отже документом, який посвідчує право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, вважається податкова накладна, складена платником за такими операціями та зареєстрована в ЄРПН, зобовязання за якою включені до податкової декларації відповідного періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції установлено, що в порушення свого договірного обовязку та вимог податкового законодавства за поставлений у лютому 2017 року товар згідно з укладеними між сторонами договорами поставки позивач на дату виникнення податкового зобовязання не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України термін та не видав відповідачеві засвідчені підписом та печаткою продавця роздруківки електронних квитанцій про реєстрацію відповідних податкових накладних у ЄРПН. Відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобовязань, призвело до неможливості оформлення відповідачем податкового кредиту на суму 12 444 687,26 грн.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем свого договірного та законодавчо встановленого обовязку щодо складання податкових накладних в електронній формі, здійснення їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України термін та видачі відповідачеві засвідчених підписом та печаткою продавця роздруківок електронних квитанцій про реєстрацію відповідних податкових накладних у ЄРПН, виходячи з умов пунктів 6.1, 6.1.1, 6.1.2, 8.1.1, 8.1.2, 8.1.3 договорів поставки, в редакції додаткових угод до них, слід вважати зобовязання останнього з оплати вартості поставленого у лютому 2017 року товару виконаними у повному обсязі належним чином, у звязку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Слід зазначити, що місцевий господарський суд фактично ухилився від встановлення та належної правової оцінки вказаних обставин, які мають істотне значення для вирішення даного спору по суті.

Помилковим та безпідставним є посилання місцевого суду на те, що умовами укладених між сторонами договорів поставки не визначено строку виконання зобовязання, та терміну, що визначався б календарною датою, до якої відповідач повинен був би розрахуватися або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, оскільки строки виконання відповідачем зобовязання з оплати вартості кожної партії отриманого товару чітко встановлені умовами пункту 6.1 договорів поставки.

При цьому, судом залишено поза увагою, що належних доказів які б свідчили про те, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 814/539/17, якою визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області в частині невизнання електронних документів ТОВ «Росток Агро» та Державної фіскальної служби України щодо відмови прийняття та реєстрації податкових накладних ТОВ «Росток Агро» в електронному вигляді та зобов'язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні в електронному вигляді з визначенням, що податкові накладні вважати прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли їх було надіслано ТОВ «Росток Агро», є виконаною цими органами, позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Викладена у листі Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 інформація про те, що податкові накладні, зазначені у постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, крім податкових накладних від 01.03.2017 № 1 та від 02.02.2017 № 2, які до ДФС не надходили, спростовується наявним у справі електронним витягом з Єдиного реєстру податкових накладних за № 180329 станом на 24.05.2018р., в якому не міститься інформації щодо реєстрації 9-ти спірних податкових накладних.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою від 06.03.2018 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 814/539/17 лише 07.03.2018 року, тобто того ж дня, що й до господарського суду з даною позовною заявою.

Як вже було зазначено вище, відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України підтвердженням реєстрації податкової накладної в ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Отже, лише такий документ, надання якого відповідачеві визначає початок перебігу строку для оплати в п. 6.1 договорів поставки, передбачений чинним законодавством. Наведений пункт 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не передбачає взаємозамінність такого документа рішенням суду або листом податкового органу, відповідно такі документи не можуть заміняти квитанцію. Тобто єдиним документом який є належним доказом реєстрації податкової накладної може бути лише квитанція, як це визначено чинним законодавством. Таким чином, для перевірки статусу реєстрації спірних податкових накладних необхідні копії квитанцій в електронному вигляді у текстовому форматі, що прямо передбачено частинами 5 та 13 пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а також пунктом 6.1.2 спірних договорів поставки.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановлені апеляційним судом у даній справі обставини, з огляду на вищезазначене правове регулювання, дає підстави для висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача 12 444 687,26 грн. основного боргу відсутні. Оскільки неналежного виконання з боку відповідача умов договорів поставки судом не встановлено, відсутні й підстави для стягнення з відповідача пені в сумі 732 361,32 грн. нарахованої на цю заборгованість.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ТОВ «Росток Агро» позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають, а протилежний висновок місцевого суду не ґрунтується на належних доказах та є помилковим.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи, неповно зясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. ст. 123, 129 ГПК України за рахунок позивача відповідачеві підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги в сумі 296 484 грн.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року у справі № 915/206/18 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТОК АГРО (65045, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 76, офіс 2, ) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.19-21А; ) судові витрати в сумі 296 484 грн.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.09.2018р

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Будішевська Л.О.

ОСОБА_3