РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018Справа № 910/11924/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини»
до за участю проМіністерства енергетики та вугільної промисловості України Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" визнання незаконним та скасування наказу в частині, що порушує право власності позивача
Представники:

від Позивача: Душин А.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Старушкевич У.М. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи: Бузина Н.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Насіння Чернігівщини» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі також - «Відповідач») про визнання незаконним та скасування наказу в частині, що порушує право власності позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ є незаконним, оскільки не відповідає законодавству, що діяло на момент його видання і таким, що порушує майнові права позивача, оскільки ТП-352, віднесена до переліку майна, що увійшло до статутного фонду третьої особи, належить приватному акціонерному товариству "Насіння Чернігівщини" на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 26.02.2001р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017р. (суддя Привалов А.І.) порушено провадження у справі № 910/11924/17, призначено розгляд справи на 07.09.2017р. та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 26.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року зупинено провадження у справі № 910/11924/17 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/669/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №910/11924/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29.03.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі №910/11924/17 скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/11924/17 у зв'язку з відпусткою судді Привалова А.І.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/11924/17 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року вирішено справу № 910/11924/17 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі №910/11924/17 призначено на 16.05.2018 року.

16.05.2018 року в судове засідання з'явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2018 року.

Відповідно до частини 1, 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

06.06.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2018 року призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2018 року.

03.07.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі.

В судове засідання 04.07.2018 року з'явились учасники справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 11.07.2018 року.

11.07.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 11.07.2018 року представники учасників справи не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 31.07.2018 року.

31.07.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року призначено справу до судового розгляду по суті на 20.09.2018 року.

В судовому засіданні 20 вересня 2018 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Третьої особи надав усні пояснення по справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 20 вересня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» затверджено перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» під час корпоратизації, станом на 01.07.1995 року, згідно з додатком до наказу, відповідність якого підтверджено аудиторським висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Аваль» від 26.04.2013 р. Зокрема, до переліку майна, за рядком №5818 увійшла будівля ТП-РП ТП-352 у Чернігівській області Чернігівського району, за інв. №00104. (т.1 а.с.11-14)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки не відповідає законодавству, що діяло на момент його видання, так як видано на підставі Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованого в складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ №2097 від 25.11.2003 р., а тому Відповідач діяв з перевищенням наданих повноважень, з порушенням форми видачі наказу. Крім того, даний об'єкт знаходиться на території Позивача, увійшов до статутного фонду, а тому віднесення будівлі ТП-РП ТП-352 до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» порушує право власності Позивача. За таких підстав, просить Суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року в частині віднесення до об'єктів, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», ТП-352 (№5818 у переліку майна).

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України в межах своїх повноважень затвердило перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго». Крім того, заявило про застування строку позовної давності до вимог Позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п.2 Роз'яснення №02-5/35 від 26.01.2000р. Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання незаконним наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року в частині віднесення до об'єктів, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», ТП-352 (№5818 у переліку майна), повинно бути доведено невідповідність таких актів нормам чинного законодавства та порушення внаслідок його прийняття права позивача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» затверджено перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» під час корпоратизації, станом на 01.07.1995 року, згідно з додатком до наказу, відповідність якого підтверджено аудиторським висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Аваль» від 26.04.2013 р. Зокрема, до переліку майна, за рядком №5818 увійшла будівля ТП-РП ТП-352 у Чернігівській області Чернігівського району, за інв. №00104. (т.1 а.с.11-14)

В обґрунтування заявлених позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Насіння Чернігівщини» зазначає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки не відповідає законодавству, що діяло на момент його видання, так як видано на підставі Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованого в складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ №2097 від 25.11.2003 р., а тому Відповідач діяв з перевищенням наданих повноважень, з порушенням форми видачі наказу.

В преамбулі наказу зазначено, що його видано відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25.11.2003 року №2097 «Про затвердження Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003 р. №1201/8522.

Відповідно до п.1.1 Положення воно регламентує організацію робіт з упорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Указу Президента України від 15.06.93 N 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" та враховуючи Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року N 6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року за N 66/7387).

Суд звертає увагу, що Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене наказом Фонду державного майна України від 25 листопада 2003 р. №2097, втратило чинність на підставі наказу Фонду державного майна України №17 від 12.01.2017 року.

А тому станом на момент видачі наказу Міністерством енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене наказом Фонду державного майна України від 25 листопада 2003 р. №2097, було чинне.

Крім того, Суд зазначає, що посилання у п.1.1 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства про врахування Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, який втратив чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року N 1844/5, не передбачає автоматичної втрати чинності й Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що на момент видачі оспорюваного наказу Міністерством енергетики та вугільної промисловості України відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25.11.2003 року №2097 «Про затвердження Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003 р. №1201/8522, останнє було чинне, ніким не скасоване, а тому Суд не приймає до уваги доводи Позивача в цій частині.

Згідно з п.1.2 Положення визначає послідовність дій державних органів приватизації та органів, уповноважених управляти державним майном (далі - уповноважені особи), під час передачі об'єктів нерухомого майна до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), реорганізації; приватизації цілісних майнових комплексів шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом, здачі в оренду з викупом та передачі засновниками холдингових, державних акціонерних компаній (далі - компанії).

У п.1.3 Положення зазначено, що у разі офіційного звернення засновника акціонерного товариства, іншого господарського товариства або в разі, якщо засновника ліквідовано і правонаступник відсутній, державний орган приватизації здійснює роботи з упорядкування передачі об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до п.1.4 Положення підлягають підтвердженню права власності тільки на об'єкти нерухомого майна під час приватизації або створення господарських товариств, будівництво яких (на дату оцінки) було закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку і перебувають на балансі товариства.

При створенні відкритого акціонерного товариства (при перетворенні підприємства у відкрите акціонерне товариство) у процесі приватизації (корпоратизації) передача об'єктів нерухомого майна проводиться на підставі наказів засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) з актом приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, який готується за окремою формою, що наведена в додатку 1. У разі перетворення у відкрите акціонерне товариство підприємства із змішаною формою власності нерухоме майно передається актом приймання-передавання нерухомого майна за формою, що наведена в додатку 2. (п.2.1 Положення)

Згідно з п.2.2 Положення на письмовий запит відкритого акціонерного товариства або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритих акціонерних товариств, арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі порушення справи про банкрутство підприємства, засновник відкритого акціонерного товариства готує перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства за формою, що наведена в додатку 3.

Пунктом 2.3 Положення передбачено, що підтвердження права власності на нерухоме майно проводиться на підставі таких документів:

дані інвентаризаційних описів основних фондів, складені на дату оцінки об'єкта;

копія державного акта про право власності на землю або на право постійного користування земельною ділянкою;

акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу або акт оцінки вартості майна;

акти державних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (у разі наявності);

перелік нерухомого майна, що є власністю орендаря (для орендних підприємств за станом на дату оцінки), із зазначенням вартості, інвентарного номера та місцезнаходження;

завірені копії установчих документів, які підтверджують правонаступництво приватизованого акціонерного товариства;

аудиторський висновок (у разі відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку);

затверджений план приватизації (план розміщення акцій) або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу об'єкта приватизації.

У п.п.5.1, 5.2 Положення передбачено, що державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника. У разі відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку, заявник для підготовки відповідних документів залучає особу, яка має ліцензію на заняття аудиторської діяльності або сертифікат суб'єкта оціночної діяльності.

На підставі п.5.2 Положення було залучено особу, яка має ліцензію на заняття аудиторської діяльності, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Аваль» (свідоцтво про внесення до Реєстру суб'єктів, які можуть здійснювати аудиторську діяльність №3167 від 28.03.2003 р., сертифікат аудитора №005557 від 30.10.2003 р.), яке склало аудиторський висновок (звіт незалежного аудитора) щодо підтвердження переліків майна, яке увійшло до статутного фонду ДАЕК «Чернігівобленерго» під час корпоратизації. (т.1 а.с.121-122)

Таким чином, Суд зазначає, що підготовка підтвердження права власності була здійснена на підставі аудиторського висновку (звіту незалежного аудитора) щодо підтвердження переліків майна, яке увійшло до статутного фонду ДАЕК «Чернігівобленерго» під час корпоратизації, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Аваль», за відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку, що передбачено п.5.2 Положення.

Крім того, наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року був прийнятий за зверненням Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» від 01.06.2013 року №31/2521, до якого були надані документи: копія акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу ДЕП «Чернігівобленерго», завірені копії установчих документів, аудиторський висновок, перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», копія плану розміщення акцій Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», затверджений наказом ФДМУ від 04.11.1997 р. №25-ПРА. (т.1 а.с.132-151)

Відповідно до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», оформленим протоколом №7 від 18.04.2011 року, Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства». Товариство є правонаступником Державного енергетичного підприємства та Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», яка була заснована відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.07.1995 р. №136 шляхом перетворення Державного енергопостачального підприємства «Чернігівобленерго» у акціонерну компанію відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 р. №282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України». (т.1 а.с.77-105)

Указом Президента України №382/2011 від 06.04.2011 року затверджено Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Відповідно до п.1 Положення Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс).

Міненерговугілля України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України. (п.2 Положення)

Міненерговугілля України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, веде облік об'єктів державної власності, що перебувають в управлінні Міненерговугілля України, здійснює контроль за їх ефективним використанням та збереженням; здійснює управління корпоративними правами держави у межах компетенції та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; приймає рішення про подальше використання державного майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі корпоратизації; приймає у випадках, передбачених законодавством, рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, передачу об'єктів державної власності від одного підприємства іншому; здійснює в межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління. (п.п.40 - 43, 48 Положення)

Згідно з п. 8 Положення Міненерговугілля України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міненерговугілля України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти Міненерговугілля України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Міненерговугілля України, видані в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, Суд приходить до висновку, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України було наділено правом здійснювати функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління, а тому останнє мало право видавати наказ №532 від 26.07.2013 року «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго».

Що стосується доводів Позивача в частині належності Приватному акціонерному товариству «Насіння Чернігівщини» на праві власності трансформаторної підстанції - 352 й незаконності передачі вказаного майна Публічному акціонерному товариству «Чернігівобленерго», що також підтверджується рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 року по справі №927/1046/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року, Суд зазначає.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підтвердження належності Приватному акціонерному товариству «Насіння Чернігівщини» на праві власності трансформаторної підстанції - 352 останнім до матеріалів справи додано свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомості за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, 3, яке складається, зокрема, з щитової В-1 пл.50,8 кв.м., видане на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради №37 від 19.02.2001 р.; договір оренди земельної ділянки №934 від 02.04.2014 р., укладений з Чернігівською міською радою, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :01:055:0041 в м. Чернігові по вул. Любченка, 3 для обслуговування об'єктів і споруд промислового призначення; Акт прийому - передачі земельної ділянки, переданої в довгострокову оренду від 02.04.2014 р.; Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 02.04.2014 р.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №12420572 від 14.04.2014 р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. (т.1 а.с.26-35)

Так, у провадженні господарського суду Чернігівської області перебувала справа №927/1046/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" до Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" про зміну додатку №2 до договору про постачання електричної енергії № 195 від 07.11.2007 року та зміну (збільшення) величини приєднаної потужності до 500 Квт. Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 року по справі №927/1046/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

У рішенні господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 року по справі №927/1046/17 зазначено, що Судом оглянуто нежитлову будівлю В-1, за адресою м.Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3 (стара назва - вул. Любченка) ("Щитова"), загальною площею 42,3 кв.м., яка складається з чотирьох приміщень, де знаходиться комплектна трансформаторна підстанція ТП - 352 та встановлено, що в 1-му приміщенні знаходиться трансформатор із заводським номером №11903 з потужністю 250 кВт., 2-е приміщення де знаходиться трансформатор №5955 з потужністю 250 кВт., 3-є та 4-е приміщення, де знаходиться обладнання в металевих шафах та металевих коробах для перетворення і розподілу електричної енергії, що є частиною трансформаторної підстанції. При цьому, наявність свідоцтва на права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю «Щитова» не є підставою, що підтверджує факт права власності на обладнання трансформаторної підстанції, що знаходиться в будівлі «Щитова».

Суд звертає увагу, що у вказаному рішенні господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 року по справі №927/1046/17, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року, не встановлено факту набуття Позивачем права власності на спірне майно. Більше того, у постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що встановлення факту перебування у власності позивача трансформаторної підстанції - 352 не є предметом розгляду даної справи, оскільки обставини, на які позивач посилається, як на підставу зміни умов договору існували і під час укладення договору, і в момент підписання додаткових угод до договору, а отже виключають можливість внести зміни до договору у судовому порядку.

Як встановлено Судом, відповідно до свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, 3, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради №37 від 19.02.2001 р.; Закритому акціонерному товариству «Насіння Чернігівщини» належить об'єкт нерухомості, який складається, зокрема, з щитової В-1 пл.50,8 кв.м.

Згідно з розпорядженням Чернігівської міської ради №46-р від 12.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків міста» вулицю Любченка перейменовано на вулицю Володимира Дрозда. Вказана інформація є загальнодоступною та не потребує доказування.

Відповідно до статуту Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом №2 від 16.05.2016 року, Приватне акціонерне товариство «Насіння Чернігівщини» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини». (т.1 а.с.54-57)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» №532 від 26.07.2013 року, до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» під час корпоратизації, станом на 01.07.1995 року, згідно з додатком до наказу, увійшла, зокрема, будівля ТП-РП ТП-352 у Чернігівській області Чернігівського району, за інв. №00104.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК БС).

ДК БС призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Відповідно до ДК БС будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Інженерні споруди - це об'ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін.

До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін.

Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС належать до інженерних споруд.

Відповідно статті 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів" від 09.07.2010 № 2480-VI трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії.

Згідно з пунктом 1.2. постанови Національної комісії регулювання електроенергетики "Про затвердження Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж" від 12.06.2008 № 691, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.

Відповідно до «Правил безпечної експлуатації електроустановок» затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1998 за №11/2451, трансформаторна підстанція - електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.

Відповідно до «Правил улаштування електроустановок», затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 22.08.2014 №598, закрита трансформаторна підстанція (ЗТП) - ТП, устаткування якої розташоване в будівлі (приміщенні) або в металевій чи залізобетонній оболонці.

Силовий трансформатор - статична електрична машина призначена для перетворення напруги і струму однієї величини в напругу і струм іншої величини.

Корпус таких підстанцій виготовляється збірно-зварювальним способом з металу. Внутрішнє наповнення підстанції знаходиться в прямій залежності від її прямого призначення.

Наведене свідчить, що комплектна трансформаторна підстанція (КТП) не містить обов'язкових ознак нерухомого майна, визначених ст. 181 ЦК України, оскільки її можливо перемістити і це не призведе до її знецінення та зміни її призначення.

Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з вбудованим в них трансформаторами і іншим устаткуванням розподільного пристрою,

Таким чином, трансформаторна підстанція відноситься до інженерних споруд, що є рухомим майном.

В той же час, Третя особа, заперечуючи проти позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини», зазначала, що будівля та обладнання ТП-352 обліковується в бухгалтерському обліку ПАТ «Чернігівобленерго», а саме будівля ТП-352, інв.. №00104, дата вводу 01.01.1976 р.; обладнання ТП-352, інв.. №16239, дата вводу 01.01.1976 р. Трансформаторна підстанція №352 увійшла до статутного фонду ПАТ «Чернігівобленерго» при корпоратизації, а на вартість вказаної ТП-352 були розміщені акції ПАТ «Чернігівобленерго».

На підтвердження вказаних доводів Публічним акціонерним товариством "Чернігівобленерго" було додано до матеріалів справи Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затверджений заст. Міністра енергетики та електрифікації України 21.07.1995 р., зміни до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затверджені заступником Міністра енергетики та електрифікації України 15.01.1997 р. (т.1 а.с.133-137), наказ Фонду державного майна №25-ПРА від 04.11.1997 р. про затвердження плану розміщення акцій ДАЕК «Чернігівобленерго» (а.с.146-151), Державний акт на право користування землею від 22.12.1997 року в межах згідно з планом землекористування по пр. Жовтн.революції, 6, 0,014 га (т.1 а.с.153-158), Акт від 20.06.1976 року про передачу на баланс підприємства Чернігівських електромереж трансформаторного пункту №352. (т.1 а.с.27)

Однак, Суд звертає увагу, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Відповідно до ч. 1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та інш.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а Публічним акціонерним товариством "Чернігівобленерго" в свою чергу не подано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення державної реєстрації права власності на Трансформаторну підстанцію ТП-352.

Що стосується наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про затвердження переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» №532 від 26.07.2013 року, Суд зазначає, що у вказаному наказі до переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго» підчас корпоратизації станом на 01.07.1995 року, увійшла зокрема, будівля ТП-РП ТП-352 у Чернігівській області Чернігівського району, за інв. №00104. Проте, неповно зазначено місцезнаходження спірного об'єкту, а саме Чернігівська обл. Чернігівський р-н, без зазначення міста, вулиці й будинку, що дало б можливість Суду ідентифікувати вказаний об'єкт.

Крім того, як вбачається з інформації, розміщеної у Єдиному державному реєстрі судових рішень, у провадженні господарського суду Чернігівської області перебувала справа №927/1440/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні трансформаторною підстанцією №352, розташованою на вул. Любченка, в м. Чернігові та припинити відповідачу чинити перешкоди позивачеві у доступі до трансформаторної підстанції №352, шляхом надання вільного безперешкодного доступу до неї.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.02.2016 року по справі №927/1440/15, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 року та Вищого господарського суду України від 09.06.2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

У вказаному рішенні суду, яке набрало законної сили, зазначено, що не встановлено, що спірне майно щодо якого заявлено позов належить позивачеві (ПАТ "Чернігівобленерго") на праві власності або ж на іншому титулі (як того вимагають приписи статті 391 Цивільного кодексу України, котра визначена підставою позову). Суди встановили, що надані позивачем документи (наказ Міненерго №532 від 26.07.13, акт про передачу майна на баланс від 20.06.76, договір на постачання електричної енергії від 07.11.07, державний акт на право користування землею від 22.12.97) в силу приписів статті 34 Господарського процесуального кодексу України, не підтверджують виникнення відповідного права у позивача (інших документів позивачем не надано).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 927/1440/15 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт відсутності підтвердження права власності у встановленому законом порядку за Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» на трансформаторну підстанцію №352, розташовану на вул. Любченка, в м. Чернігові, встановлено рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.02.2016 року по справі №927/1440/15, яке набрало законної сили.

В той же час, Суд зазначає, що існує спір між Приватним акціонерним товариством «Насіння Чернігівщини» та Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» стосовно того, кому з них належить на праві власності спірна трансформаторна підстанція №352.

Так, у провадженні господарського суду Чернігівської області перебуває справа №927/669/17 за позовом публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО" до приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" та Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання права власності публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО" на нерухоме майно - трансформаторну підстанцію №352, площею 50,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, будинок, 3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі №910/11924/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 року, зупинено провадження у справі № 910/11924/17 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/669/17. Постановою Верховного Суду від 29.03.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі №910/11924/17 скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, враховуючи скасування Київським апеляційним господарським судом 02.11.2017 року ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі №910/11924/17, Суд розглядає дану справу на підставі фактичних обставин справи.

Як вбачається з інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою господарського суду Чернігівської області від 03.04.2018 року по справі №927/669/17, клопотання позивача про призначення повторної комплексної судової експертизи задоволено, призначено проведення повторної комплексної судової експертизи, на вирішення якої поставлені наступні питання: чи є щитова, яка знаходиться за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, позначена на схематичному плані літерою В-1 та зазначена в свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1), об'єктом нерухомого майна? Який саме об'єкт, позначений на схематичному плані літерою В-1 та зазначений у свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1), знаходиться за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів: щитова чи трансформаторна підстанція, та чи є він об'єктом нерухомого майна? Чи є щитова, яка знаходиться за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, позначена на схематичному плані літерою В-1, зазначена у свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1) та трансформаторна підстанція № 352, яка знаходиться за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, одним і тим же об'єктом, в тому числі нерухомим? Об'єкт, який розташований за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, позначений на схематичному плані літерою В-1 та зазначений у свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1), є окремим об'єктом нерухомості чи є складовою частиною об'єкта нерухомості виробничого корпусу з прибудовами, що знаходиться за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів? Яка площа об'єкту, який розташований за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, позначений на схематичному плані літерою В-1 і зазначений у свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1)? Яка вартість об'єкту, який розташований за адресою: вул. Володимира Дрозда (вул. Любченка), 3, м. Чернігів, позначений на схематичному плані літерою В-1 та зазначений у свідоцтві на право власності від 26.02.2001 (а.с.22 т. 1) на дату звернення позивача до суду (17.07.2017). Провадження у справі №927/669/17 зупинено на час проведення експертизи.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №532 від 26.07.2013 року в частині віднесення до об'єктів, що увійшло до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», ТП-352 (№5818 у переліку майна), тобто об'єктом є саме ТП-352.

В той же час, Суд звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, 3, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради №37 від 19.02.2001 р.; Закритому акціонерному товариству «Насіння Чернігівщини» належить об'єкт нерухомості, який складається, зокрема, з щитової В-1 пл.50,8 кв.м.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ст. 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи те, що при вирішенні справи №927/1046/16 господарським судом Чернігівської області було оглянуто нежитлову будівлю В-1, за адресою м.Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3 (стара назва - вул. Любченка) ("Щитова"), загальною площею 42,3 кв.м., й встановлено, що вона складається з чотирьох приміщень, де знаходиться комплектна трансформаторна підстанція ТП - 352, в 1-му приміщенні знаходиться трансформатор із заводським номером №11903 з потужністю 250 кВт., 2-е приміщення де знаходиться трансформатор №5955 з потужністю 250 кВт., 3-є та 4-е приміщення, де знаходиться обладнання в металевих шафах та металевих коробах для перетворення і розподілу електричної енергії, що є частиною трансформаторної підстанції, Господарський суд міста Києва приходить до висновку, що щитова В-1 та трансформаторна підстанція є складною річчю, оскільки утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням - перетворювати електричну енергію.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги, у зв'язку з наявністю спору між Позивачем та Третьою особою щодо належності права власності на трансформаторну підстанцію №352, площею 50,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, будинок, 3, недоведеністю Позивачем належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження належності на праві власності спірної ТП-352 на час розгляду справи №910/11924/17 з урахуванням того, що наявність свідоцтва на право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю «Щитова» не є підставою, що підтверджує факт права власності на обладнання трансформаторної підстанції, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", про визнання незаконним та скасування наказу в частині, що порушує право власності позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується Заяви Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про застосування строків позовної давності до позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини», Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного,оскільки Суд відмовляє Позивачу у позові по суті в зв'язку з недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Насіння Чернігівщини» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", про визнання незаконним та скасування наказу в частині, що порушує право власності позивача - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27 вересня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин