ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/509/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, буд.6,м. Київ,01601

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" вул. Індустріальна,34,м. Івано-Франківськ,76014

про стягнення заборгованості в сумі 4 381 394 грн 67 к.

за участю:

Від позивача: не з"явився

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 46 від 20.07.18 )-представник

в с т а н о в и в

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 4381394грн.67к. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов"язань за договором купівлі-продажу природного газу № 12/944-БО-15 від 28.08.2012.

Ухвалою суду від 13.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання на 17.07.2018. Ухвалою суду від 17.07.2018 відкладено підготовче засідання суду на 07.08.2018.Ухвалою суду від 07.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2018. Ухвалою суду від 13.08.2018 відкладено розгляд справи по суті на 25.09.2018. У судовому засіданні 25.09.2018 року присутнім представникам сторін було оголошено перерву до 04.10.2018року.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, будь-якого клопотання не подав.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, за твердженнями відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" включене до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, отже застосування санцій передбачений ст 625 Цивільного кодексу України неправомірне. Свою правову поцизію відповідач виклав у відзиві на позов ( вх.№ 10843/18 від 13.07.2018) та додаткових поясненнях № 13/1733 від 06.08.2018.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив наступне.

28.08.2012 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі- продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" (далі - покупець) укладено договір № 12/944-БО-15 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), за умовами п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2012р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов"язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п.3.1 продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов"язану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов"язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов"язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.3, 3.4).

Згідно з п.5.1, 5.2 ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 3509,00грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000куб.м. природного газу 3884,78грн., крім того ПДВ 20% - 776,96грн. , всього з ПДВ 4661,74грн.

Додатковою угодою №1 від 28.08.2012 вносились зміни до п. 6.3.договору.

Пунктом 5.5 договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Розділом 6 договору визначено порядок та умови проведення розрахунків. Відповідно до п.6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він зобов"язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п"ять) років (п.9.3).

За умовами п.11.1 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору сторонами підписано та скріплено печатками підприємств наступні акти приймання-передачі природного газу.

Несвоєчасне виконання покупцем грошових зобов"язань за договором № 12/944-БО-15 від 28.08.2012 стало підставою звернення продавця з позовом до суду.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов"язань 3% річних та інфляційних.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, суб"єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов"язань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов"язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 625 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, нарахованих впродовж періоду прострочення заборгованості 3% річних та інфляційних.

Водночас, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до приписів статті 1 цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі статтею 2 названого Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 названого Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено господарським судом та не оспорюється сторонами, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, не погашена останнім в повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018р. у справі №908/3126/16, від 22.05.2018р. у справі №905/3266/16, від 22.03.2018р. у справі №914/123/17.

Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем за вказаний вище період та встановлено, що даний розрахунок визнаний таким, що виконаний вірно.

З огляду на те, що станом на 30.11.2016р. заборгованість відповідача не погашена у повному обсязі, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річниху період з 09.06.15 по 04.04.18 у розмірі 882229,34грн. та інфляційних втрат у період з червня 2015 по лютий 2018 у розмірі 3499165,33грн.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" м. Івано-Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 4 381 394 грн 67 к. задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" вул. Індустріальна,34,м. Івано-Франківськ ( ідентифікаційний код 38162272) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) - 3% річних у сумі 882229,34грн., інфляційні втрати у сумі 3499165,33грн. та 65721,00грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.10.2018

Суддя Шкіндер П.А.