ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.09.2018 р. Справа № 917/450/15

за заявою Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк, Луганська область, (ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ") ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс", м.Полтава, вул. Половки, буд. 76 ( поштова адреса: вул. Пушкіна, 43, а/с - 706), )

про визнання банкрутом

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

Учасники у справі в судове засідання не з'явились.

Розглянувши справу про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс", м. Полтава, порушена за заявою Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",

а також в межах даної справи розглянувши :

1) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" (далі по тексту ТОВ "Компанія "Інвестсервіс") в особі ліквідатора ОСОБА_1 (, юридична адреса: 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76; адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, оф. 301) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс" (далі по тексту - ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс")(, 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_2" (далі по тексту - ДП "Завод імені ОСОБА_2")(61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) про визнання недійсним договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р.

2) заяву ТОВ "Інвестсервіс" в особі ліквідатора ОСОБА_1 (, юридична адреса: 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76; адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, оф. 301) до ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (, 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76) про визнання недійсним договору припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р. ;

3) заяву Головного управління ДФС у Полтавській області від 31.07.2018р. за № 16597/10/10/16-31-10-03-04 (вх. № 1067/18 від 07.08.2018р.) про грошові вимоги до боржника.

Учасники у справі про банкрутство належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання 04.09.2018 року , що підтверджується:

- поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвал суду від 11.07.2018 р. та від 27.08.2018р. ( а.с.49-55 та 84-85 т.14);

- відміткою на звороті у лівому нижньому куті ухвал суду від 11.07.2018р. та від 27.08.2018р., де проставлено відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника , яким вона здійснена.

Також, ухвали господарського суду Полтавської області від 11.07.2018 р. та від 27.08.2018р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Крім цього, інформація про дату, час та місце проведення судового у справі №917/391/18, розміщена на сторінці господарського суду Полтавської області офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет.

Таким чином, суд приходить до висновку, що учасники у справі були обізнані про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні учасників процесу, суд встановив:

постановою господарського суду Полтавської області від 12.07.2016р. ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ліквідатором підприємства-банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 з наданням йому повноважень відповідно до положень вищевказаного Закону.

Ухвалами господарського суду Полтавської області від 17.08.2017р. та 19.12.2017р. продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" () і повноваження ліквідатора ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" - арбітражного керуючого ОСОБА_1

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 02.05.2018р. продовжено ліквідатору ОСОБА_1 строк для надання звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута до 02.10.2018р. , зобов"язано ліквідатора у строк до 02.10.2018р. здійснити ліквідацію ТОВ "Компанія "Інвестсервіс", надати суду ліквідаційний баланс ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та підсумковий звіт про проведену роботу в порядку, передбаченому ст. 46 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також аудиторський висновок щодо достовірності звіту ліквідатора.

На даний час ліквідатор звіт та ліквідаційний баланс підприємства - банкрута суду не надав.

Матеріали справи свідчать, що 03.01.2017р. ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" в особі ліквідатора ОСОБА_1 звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою б/н від 28.12.2016р. (вх. № 30/17 - а.с.4-15т.9) (з урахуванням заяви про виправлення описки - 42-43 т. 11), в якій просить суд визнати недійсним договір № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" на загальну суму 757 316,85грн., яка виникла з договору № 115/ДІ на постачання природного газу, укладеного між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ДП "Завод імені ОСОБА_2".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2017р. заяву ліквідатора про визнання недійсним договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. прийнято до розгляду у межах провадження у справі № 917/450/15 про банкрутство ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (а.с. 1-2 т. 9) . Згідно ухвали суду від 02.02.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємство "Завод імені ОСОБА_2" (ДП "Завод імені ОСОБА_2") (а.с. 28-30 т. 9).

Крім цього, 19.12.2017р. ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" в особі ліквідатора ОСОБА_1 звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою б/н від 18.12.2017р. (вх. № 2458 -), в якій просить суд визнати недійсним договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.2017р. зазначену заяву прийнято до розгляду у межах провадження у справі № 917/450/15 про банкрутство ТОВ "Компанія "Інвестсервіс".

Суд, враховуючи, що заяви про визнання правочину (договору) недійсним подані одним і тим же заявником, вимоги заявлені до одного і того ж відповідача - ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", об"єднав розгляд заяви про визнання недійсним договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. та заяви про визнання недійсним договору припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., в одне провадження, про що і постановлено ухвалу від 05.03.2018р.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

30.11.2012р. між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (постачальник) та ДП "Завод ім. Малишева" (споживач) було укладено договір №115/ДІ на постачання природного газу відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався передати у власність споживачу в 2012р. природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

У зв'язку з неналежним виконання ДП "Завод ім. Малишева" умов договору №115/ДІ на постачання природного газу від 30.11.2012 р. в частині оплати вартості отриманого природного газу у грудні 2012 року - січні 2013 року, у порядку та строки, передбаченими договором ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" у квітні 2013 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_2" про стягнення 7 440 278,85 грн. основного боргу за переданий газ, 335804,00 грн. пені, 70218,00 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.06.2013 р. у справі № 922/1688/13 позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 7 440 278,85 грн. основного боргу, 70218,00 грн. 3% річних та 68 820,00 грн. судового збору. В частині стягнення пені в розмірі 335 804,00 грн. у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013 р. рішення місцевого господарського суду від 17.06.2013 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовом задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 74 40 278,85 грн. основного боргу, 70 218,00 грн. 3% річних та 68 820,00 грн. судового збору. В частині стягнення пені у розмірі 335 804,00 грн. у позові відмовлено (а.с. 107-109 т. 9).

Постановою Вищого господарського суду України від 05.03.2014р. у справі № 922/1688/13 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013 р. залишено без змін (а.с. 110 т. 9).

21.07.2014р. між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (за умовами договору - Первісний кредитор) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (за умовами договору - Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги ( спірний Договір - а.с. 7-8 т. 9, належним чином засвідчену копію залучено до матеріалів справи відповідачем - а.с. 68 т.9 ), за умовами якого Первісний кредитор передає належне йому право вимоги заборгованості в загальній сумі 7 579 316,85грн., яка виникла з договору №115/ДІ на постачання природного газу, укладеного між Первісним кредитором та ДП "Завод імені ОСОБА_2", та підтверджена постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013р. по справі №922/1688/13, що набрала законної сили, а Новий кредитор приймає дане право вимоги належне Первісному кредиторові (п. 1.1 договору про відступлення права вимоги).

Ліквідатор вважає, що договір про відступлення права вимоги має бути визнаний недійсним згідно ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, оскільки при його укладанні сторони не погодили компенсацію ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" за відступлене право вимоги в сумі 7579316,85грн., що свідчить про безоплатність вказаного договору. Ліквідатор стверджує, що грошові кошти на банківські рахунки ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" за відступлене право вимоги у сумі 7579316,85 грн. від Нового кредитора - ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" не надходили, а тому, на його думку, банкрут безоплатно здійснив відчуження належного йому майна. Вказує, що укладення спірного договору призвело, у тому числі, і до визнання ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" банкрутом.

ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" проти задоволення заяви ліквідатора про визнання недійсним договір № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. заперечує з підстав, викладених у запереченні (вх. № 4025 від 23.03.2017р. ) (а.с. 43-52 т. 9). Зокрема, зазначає, що 23.07.2014р. між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" було укладено договір припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 , за умовам якого боргове зобов"язання яке виникло з договору постачання природного газу № 115/ДІ, укладеного між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ДП "Завод імені ОСОБА_2", зараховується в рахунок виконання боргового зобов"язання, яке виникло у ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" перед ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 111-14/ГК.

Так, як зазначає ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (покупець) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (продавець) 10.06. 2014 р. укладено договір купівлі - продажу природного газу № 111-14/ГК, за умовами якого продавець зобовязується оставити покупцю природний газ у кількості 1350 тис. м. куб. по вартості 5 640 грн. з урахуванням ПДВ за метр кубічний, а покупець прийняти його і оплатити. На підтвердження постачання природного газу сторони підписали акт приймання - передачі від 30.06.2014 р. за № 000000059. Згідно вказаного акту приймання-передачі продавцем здійснено постачання природного газу в кількості 1350 тис. м. куб. на загальну вартість 7 614 000 грн. (а.с. 51 т. 9).

Всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням покупець розрахунок за поставлений газ не здійснив, що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2014р. по 30.06.2014р. (а.с. 52 т. 9).

ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" зазначає, що з метою урегулювання заборгованості, яка виникла, та упередженням застосування штрафних санкцій, передбачених розділом 7 договору купівлі-продажу, сторони домовились припинити боргові зобовязання шляхом переведення відступного. Так, 23.07.2014 р. між ТОВ "Компанією "Інвестсервіс" (Первісний кредитор) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ "Компанією "Інвестсервіс" відступає право вимоги заборгованості в сумі 7 579 316,85 грн., яка виникла з договору постачання природного газу № 115/ДІ, укладеного з ДП "Завод імені ОСОБА_2".

Також в підтвердження зарахування вказаного боргу та припинення боргових зобовязань шляхом передання відступного сторонами укладено договір від 23.07.2014 р., за умовами якого боргове зобовязання яке виникло з договору постачання природного газу № 115/ДІ, укладеного з ДП "Завод імені ОСОБА_2" в сумі 7 579 316,85 грн. зараховується в рахунок виконання боргового зобов'язання, яке виникло у ТОВ "Компанією "Інвестсервіс" на підставі договору купівлі - продажу природного газу № 111-14/ГК перед ТОВ «Газова компанія "Інвестсервіс".

ДП "Завод імені ОСОБА_2" у відзиві на заяву ліквідатора проти задоволення заяви ліквідатора про визнання недійсним договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. заперечує з підстав, викладених у відзиві на заяву (вх. № 5632 від 26.04.2017р. ). Зокрема, зазначає, що станом на 19.04.2017р. по договору про відступлення права вимоги від 23.07.2014р., ДП "Завод імені ОСОБА_2" сплачено на розрахунковий рахунок ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", як Новому кредитору, грошові кошти в сумі 7 440 278,85грн. Станом на 19.04.2017р. залишилась не сплаченою сума судового збору у розмірі 68 820,00грн. та 3% річних у розмірі 70 218,00грн. по справі № 922/1688/13, право вимоги за якими також було передано від ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" до ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" відповідно до договору про відступлення права вимоги від 23.07.2014р.

В подальшому ліквідатор ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою б/н від 18.12.2017р., в якій просить суд визнати недійсним договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс".

В обґрунтування заявлених вимог ліквідатор зазначає, що договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" є фіктивним правочином та підлягає визнанню недійсним, з огляду на те, що його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Так, як вказує ліквідатор , зазначений правочин спрямований на припинення боргового зобов'язання за Договором № 111-14/ГК купівлі-продажу природного газу від 10 червня 2014 р. укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс". Однак, укладаючи фіктивний правочин сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Розглянувши заяви ліквідатора про визнання недійсними договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. та договору про припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., дослідивши матеріали справи про банкрутство в цілому, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України іншими законодавчими актами України.

Як вже зазначалося вище, ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" знаходиться в процедурі ліквідації, введеної згідно постанови господарського суду Полтавської області від 12.07.2016р.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору № б/н про відступлення права вимоги від 21.07.2014р. та визнання недійсним договору припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладених між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (підприємство-банкрут) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс".

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №3-304гс16.

У роз'ясненні Вищого господарського суду України, які наведені у п. 9 Інформаційного листа від 28.03.2013 № 01-06/606/2013, які мають враховуватись господарськими судами України під час розгляду справ, вказується про наступне: «Частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника" .

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною другою ст. 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.

В той же час, відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Відповідно до положень інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 "Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI від 22.12.2011 року, яким викладено в новій редакції Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо.

Що ж до визнання недійсними правочинів (договорів), то воно може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

З огляду на сферу регулювання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

При цьому, інститут визнання правочинів недійсними і спростування майнових дій боржника в ході провадження у справі про банкрутство та інститут визнання правочинів недійсними на загальних підставах мають різні правові механізми.

Ліквідатор ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" в заяві про визнання договору б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. посилається на положення ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" як на єдину норму закону, на підставі якої може бути визнано недійсним зазначений договір у межах провадження справи про банкрутство, зокрема , з підстав його безоплатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що 21.07.2014р. між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (за умовами договору - Первісний кредитор) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (за умовами договору - Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги , за умовами якого Первісний кредитор передає належне йому право вимоги заборгованості в загальній сумі сумі 7 579 316,85, яка виникла з договору №115/ДІ на постачання природного газу, укладеного між Первісним Кредитором та ДП "Завод імені ОСОБА_2" (за умовами договору - Боржник) та підтверджена постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013р. по справі №922/1688/13, що набрала законної сили, за яким до Нового кредитора перейшло право вимоги до ДП "Завод імені ОСОБА_2" належне Первісному кредиторові (п. 1.1 договору про відступлення права вимоги).

Умовами договору сторони визначили, зокрема, наступне:

- право вимоги, що відступається та переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора, визначене Сторонами в сумі 7 579 316,85грн. та підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013р. по справі №922/1688/13, що набрала законної сили та виданим на її виконання наказом господарського суду Харківської області від 03.12.2013р. (п. 2.1. договору про відступлення права вимоги);

- розрахунки за цим договором здійснюються в грошовій формі. Грошові зобов"язання визначаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Нового кредитора. Відповідальність за списання та зарахування грошових коштів банком Боржника несе Боржник, а банком Нового кредитора несе Новий кредитор (п. 3.2. договору про відступлення права вимоги);

- Боржник зобов"язаний перерахувати на поточний рахунок Нового кредитора суму зазначену у п. 2.1. даного Договору або провести розрахунок із Новим кредитором у іншій формі (п. 2.1. договору про відступлення права вимоги);

Статтею 4 вказаного договору сторони погодили права та обов'язки сторін.

Договір скріплено підписами та печатками сторін, а отже, за висновками суду, спірний правочин було вчинено.

Відступлення права вимоги це передача новому кредиторові права вимагати від боржника виконання зобов'язань за договором, раніше укладеним між боржником і первісним кредитором. Відносини сторін при відступленні права вимоги регулюються Цивільним кодексом (далі ЦК) і Господарським кодексом (далі ГК). Договір відступлення права вимоги є оплатним й укладається між первісним та новим кредиторами у тій самій формі, що й основний договір, права за яким відступаються. Так, якщо основний договір підлягає державній реєстрації, то і договір відступлення має бути зареєстрований у такому ж порядку (ст. 513 ЦК). Як правило, договір відступлення права вимоги укладається в письмовій формі та набуває чинності з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦК).

Дослідивши спірний договір , суд встановив, що умови вказаного договору не містять посилань щодо його оплатності за відступлене право вимоги на загальну суму 7 579 316,85грн.

ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" у своєму Запереченні (вх. № 4025 від 23.03.2017р.) та його представник у попередніх судових засіданнях зазначає, що заборгованість по спірному договору була погашена шляхом укладання договору припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р.

Проте, суд встановив, що договір про відступлення права вимоги від 23.07.2018р. , рівно як і договір припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., на який посилається ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", не містять жодного посилання проведення розрахунку за уступку права вимоги у такий спосіб та у відповідності до договору про відступлення права вимоги від 23.07.2018р.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, оцінюючи надані сторонами спору докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої ліквідатором заяви договору № б/н про відступлення права вимоги від 23.07.2014р., оскільки оспорюваний договір укладено у річний період до порушення справи про банкрутство, відчуження майнових активів (відступлення права вимоги) ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" за оспорюваним договором відбулось безоплатно, тобто без будь якої економічної вигоди для боржника, а тому вважає за доцільне її задовольнити.

При цьому, суд дійшов до висновку, що сама по собі наявність факту безоплатного відчуження майна боржником у період протягом одного року до порушення справи про банкрутство є достатньою підставою для визнання недійсним такого правочину боржника, і факт того, чи став боржник неплатоспроможним у зв'язку із таким правочином не має значення з огляду на правову конструкцію ст. 20 спеціального Закону.

Також, до господарського суду Полтавської області надійшла заява ліквідатора ОСОБА_1 б/н від 18.12.2017р. (вх. № 2458 від 19.12.2017р.), в якій ліквідатор просить суд визнати недійсним договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс".

В обґрунтування заявлених вимог ліквідатор зазначає, що договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" є фіктивним правочином та підлягає визнанню недійсним, з огляду на те, що його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Так, як вказує ліквідатор , зазначений правочин спрямований на припинення боргового зобов'язання за Договором № 111-14/ГК купівлі-продажу природного газу від 10 червня 2014 р. укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс". Однак, укладаючи фіктивний правочин сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

При розгляді зазначеної заяви судом прийнто до уваги наступне.

Як вже зазначалося вище, з огляду на сферу регулювання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загалом і за змістом зазначене норми ст. 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможною боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою ст. 4 ЦК основним актом цивільного законодавства Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої ст. 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є частиною цивільного законодавства, то не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулюює спеціальний Закон, також норм ЦK, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захист цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Отже, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому, визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Суд встановив, що 23.07.2014р. між ТОВ "Компанією "Інвестсервіс" (Первісний кредитор) та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" (Новий кредитор) укладено договір припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 152-пв/4 (а.с. 45-47 т. 9), відповідно до п. 1.1. якого сторони домовились, що в рахунок виконання зобов"язання (припинення) , передбаченого розділом 5 Договору купівлі-продажу природного газу № 111-14/ГК від 10.06.2014р., Новим кредитором зараховується відступлене боргове зобов'язання перед Первісним кредитором , в сумі 7 579 316,85грн., яке виникло на підставі договору постачання природного газу № 115/ДІ, укладеного між Первісним кредитором та ДП "Завод імені ОСОБА_2", та підтвердженого постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2013р. по справі № 922/1688/13.

Під час розгляду справи ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" надало договір № 111-14/ГК купівлі-продажу природного газу від 10.06.2014р. (а.с. 48-50 т. 9), укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія «"Інвестсервіс", за умовами якого ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", як продавець, зобов"язалось передати у власність ТОВ "Компанія "Інвестсервіс", як покупця, у 2014р природний газ, а покупець зобов"язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

На підтвердження факту передачі природного газу ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" надало акт прийому-передачі вартісних показників природного газу за червень 2014 р. № 000000059 від 30 червня 2014 р. (51 т. 9).

Матеріали справи свідчать, що 01.08.2017р. ліквідатором було складено на направлено на адресу ПАК "Нафтогаз України" запит (а.с. 159 т. 9) щодо надання інформації та підтверджуючих документів з питань:

- чи передавався в червні 2014 р. ТОВ «Газова компанія «Інвестсервіс» (36034, м. Полтава, вул. Половки, буд. 76, ) ТОВ «Компанії «Інвестсервіс» (ідентифікаційний код - 34825609) природний газ із ресурсу червень 2014 р. в обємі 1350,000 тис.?

- копії засвідчених та скріплених печаткою акти приймання-передачі у звітному7 місяці природного газу від його власників (підтвердження отриманих ресурсів газу) ТОВ Компанія "Інвестсервіс" (ідентифікаційний код 34825609) за червень 2014 р.

- копії засвідчених підписом та печаткою копії реєстрів реалізації газу споживачам ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" (ідентифікаційний код 34825609) за червень 2014 р.

Листом № 6-6115/1.2-17 від 10.08.2017 р. ПАК "Нафтогаз України" повідомило ліквідатору, що ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" фактично передало у червні ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" 849 736,куб.м. природного газу, цим самим фактично спростувавши факт передачі ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" природного газу ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" за договором № 111-14/ГК купівлі-продажу природного газу від 10.06.2014 р.

На підтвердження зазначеного, ПАК "Нафтогаз України" направило на адресу ліквідатора копії балансу фактичного споживання природного газу по ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" за червень 2014 р., балансу фактичного споживання природного газу по ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" за червень 2014 р., а також акта прийому-передачі природного газу від 30 червня 2014 р., які свідчать, що у зазначений період ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс" природний газ ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" не передавався.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 2 ст. 234 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (див. постанова Верховного суду від 08.08.2018р. у справі № 920/1144/17).

Вивчивши матеріалами справи та з'ясувавши зміст договору, суд дійшов висновку, що укладаючи договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014 р. , спрямований на припинення боргового зобов'язання за Договором № 111-14/ГК купівлі-продажу природного газу від 10.06.2014р. , укладений між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс", по якому зазначені обсяги природного газу фактично не передавались, та відповідного боргового зобов'язання не виникало, сторони не мали на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Таким чином, договір припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014 р. був укладений сторонами без наміру створення обумовлених нею правових наслідків для сторін, тобто є фіктивним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору припинення боргових зобов'язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014 р., укладеного між ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" та ТОВ "Газова компанія "Інвестсервіс".

При цьому, судом прийнято до уваги, що спірний договір укладено у період протягом одного року до порушення справи про банкрутство ТОВ "Компанія "Інвестсервіс".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає судовий збір в розмірі 5 956,00грн. за розгляд заяв про визнання договорів недійсними на відповідача.

В ході ліквідаційної процедури ТОВ "Компанія "Інвестсервіс" із заявою про грошові вимоги до банкрута звернулось Головне управління ДФС у Полтавській області (заява від 31.07.2018р. за № 16597/10/10/16-31-10-03-04 (вх. № 1067/18 від 07.08.2018р.)).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.08.2018р. зазначену заяву призначено до розгляду в даному судовому засіданні.

В процесі розгляду кредиторських вимог Головного управління ДФС у Полтавській області виникла необхідність у витребуванні додаткових доказів, у зв"язку з чим суд вважає за необхідне розгляд заяви Головного управління ДФС у Полтавській області про грошові вимоги до боржника в даному судовому засіданні відкласти.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 20, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 203, 207, 215, 234 Цивільного кодексу України, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Призначити засідання з приводу заслуховування звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу підприємства-банкрута на 15.11.2018 р. об 11 год. 30 хв..

2. Зобовязати ліквідатора ОСОБА_1 надати суду до 05.11.2018 р. ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" та підсумковий звіт про проведену роботу в порядку, передбаченому ст. 46 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також аудиторський висновок щодо достовірності звіту ліквідатора, його повноти і відповідності законодавству та встановленим нормативам, який повинен містити:

а) порівняльний аналіз балансу на останню звітну дату перед порушенням справи про банкрутство та інвентаризації, проведеної ліквідатора;

б) аналіз балансової та експертної оцінки майна, обсяг загальної маси майна та майнових прав за експертною оцінкою;

в) перелік угод за якими відбувалось відчуження майна та майнових прав, дати проведення засідання комітету кредиторів, на яких давалась згода на відчуження конкретного майна (вказати якого саме) окремим особам за договорами купівлі-продажу;

г) перелік майна, яке списано, дата погодження з комітетом кредиторів;

д) відомості про дебіторську заборгованість на момент винесення постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури;

е) загальна сума коштів, яка надійшла від реалізації майна, та порядок їх розподілення за якими платіжними документами;

є) витрати ліквідатора з відображенням наявності документів, підтверджуючих їх.

3. Кредиторам, в разі наявності заперечень щодо звіту ліквідатора, надати їх суду в письмовій формі, а також забезпечити явку свої повноважних представників в судове засідання.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" в особі ліквідатора ОСОБА_1 (, юридична адреса: 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76; адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, оф. 301) про визнання договору про відступлення права вимоги від 23.07.2014р. - задовольнити.

5. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 23.07.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс" ().

6. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" в особі ліквідатора ОСОБА_1 про визнання недійсним договору припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р. - задовольнити.

7. Визнати недійсним договір припинення боргових зобов"язань шляхом передання відступного № 1512-пв/4 від 23.07.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестсервіс" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс" ().

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс" (, 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестсервіс" (, юридична адреса: 36034, м.Полтава, вул. Половки, буд. 76; адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, оф. 301) 5 956,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

9. Відкласти розгляд заяви Головного управління ДФС у Полтавській області від 31.07.2018р. за № 16597/10/10/16-31-10-03-04 (вх. № 1067/18 від 07.08.2018р.) про грошові вимоги до боржника на 15.11.2018 р. об 11 год. 30 хв..

10. Заявнику - Головному управлінню ДФС у Полтавській області надати суду:

- оригінали доданих до заяви документів ( для огляду в судовому засіданні).

11. Зобов'язати ліквідатора письмово повідомити суд та заявника про результати розгляду вищевказаної заяви Головного управління ДФС у Полтавській області.

12. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі.

13. Повідомити учасників справи про те, що вони можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади у мережі Інтернет за адресою: pl.arbitr.gov.ua

Ухвала набрала законної сили21.09.2018р. та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст. ст. 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч.5 ст.231, ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст. ст. 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано 21.09.2018р.

Суддя О.О. Ореховська