У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

09 жовтня 2018 року

м. Чернігів

справа № 927/743/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фетисової І.А. , розглянувши заяву б/н від 28.09.2018

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС», вул. Курська, 147, 4 поверх, офіс 6, м. Суми, 40000

про видачу судового наказу

про стягнення з боржника: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС», вул. Південна, 21-Б, с. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16506

10732,35 грн боргу, 32326,84 грн пені, 290,21 грн 3 % річних, 660,02 грн індексу інфляції

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС” про видачу судового наказу про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» 10732,35 грн боргу, 32326,84 грн пені, 290,21 грн 3 % річних, 660,02 грн індексу інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог стягувач зазначає про наявність у боржника заборгованості по договору поставки запасних частин ЗЧН № 38 від 31.05.2017, видатковим накладним №№ 10777 від 08.08.2017, 15141 від 25.10.2017 на загальну суму 14478,95 грн. Крім того заявляє до стягнення 32326,84 грн пені, 290,21 грн 3 % річних, 660,02 грн індексу інфляції.

Вивчивши зміст заяви про видачу судового наказу, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на таке.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Так, статтею 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов’язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (для прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника (п. 2 ч. 2), перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п. 5 ч. 2). До заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору (п. 1 ч. 3), інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3).

Заявником в заяві на зазначено повного найменування (для юридичних осіб) заявника та боржника.

Відповідно до ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України, належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із приписів наведених вище норм, суд доходить висновку, що при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу, останнім мають бути надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази, на підтвердження заявлених ним вимог.

Виходячи з 6.3 договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» (покупець) від 31.05.2017, покупець зобов’язаний здійснити повну оплату товару (партії товару) протягом одного банківського дня з моменту виставлення рахунку постачальником, якщо інші строки оплати не визначені сторонами у цьому договору та специфікаціях. Згідно п. 6.4 договору постачальник має право поставити товар (провести відвантаження товару) без отримання попередньої оплати, при цьому покупець зобов’язаний здійснити оплату товару протягом десяти днів з моменту переходу права власності на товар, з урахуванням положень п. 6.3 договору.

Однак, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу рахунків на оплату товару та доказів вручення СТОВ «ПРОГРЕС» вказаних рахунків. Крім того заявником не додано доказів часткової оплати товару боржником на суму 3746,60 грн.

За відсутності повного та достатнього переліку доказів, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги - суд позбавлений можливості дійти беззаперечно висновку про виникнення або порушення прав грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, в якості документу, що підтверджує сплату судового збору, заявником додано примірник платіжного доручення № 5590 від 28.09.2018 на суму 176,20 грн (завірений заявником як копія), який не містить підпису особи та не містить відбитку печатки (штампу) банку, дати проведення банком платежу, інших реквізитів, які б свідчили про здійснення відповідної банківської операції.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22 (з урахуванням змін та доповнень). Пунктом 3.1 вказаної Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції ці вказівки містять вимоги щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів. Відповідно до п. 51 додатку 7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті в платіжному дорученні зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць – словами, рік – цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

У інформаційному листі Державної судової адміністрації України від 10.11.2011 №12-6621/11 (із змінами і доповненнями, внесеними листом Державної судової адміністрації України від 16 серпня 2013 року N 12-4618/13) зазначено, що документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Отже, допустимим доказом виконання платіжного доручення на списання грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо його виконання із заповненням всіх обов’язкових реквізитів.

Таким чином заявником не надано до заяви про видачу судового наказу б/н від 28.09.2018 належним чином оформленого документа, що підтверджує сплату судового збору.

Судом встановлено, що заява ТОВ «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» про видачу судового наказу не відповідає вимогам, встановленим до її форми та змісту, оскільки в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України не зазначено повного найменування (для юридичних осіб) заявника та боржника, в порушення вимог що п. 5 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, заявником не зазначено повного переліку доказів, на яких ґрунтуються його вимоги до боржника, та не надано достатніх документів на підтвердження зазначених обставин, в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, заявником не додано документів, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до пунктів 1 частини 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу. Окрім того, п.8 ч.1 ст.152 ГПК України визначено як підставу для відмови у видачі судового наказу якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Враховуючи, що заява ТОВ «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» про видачу судового наказу в частині стягнення 10732,35 грн боргу складена з порушенням приписів п. 2 ч. 2, п. 5 ч. 2 та п. 1, ч. 3, п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу в цій частині має бути відмовлено.

Заявнику роз’яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Однак, при цьому суд наголошує на наступному:

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, з аналізу вказаних норм закону слідує, що вимоги про сплату пені в зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням (грошовою заборгованістю за договором), а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, видом штрафних санкцій, яку сторона сплачує у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов'язання.

За приписами ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є додатковими способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, що ґрунтується на вимогах закону, а не договору.

А тому, вимоги ТОВ «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» про стягнення з СТОВ «ПРОГРЕС», пені, інфляційних втрат та 3% річних не відповідають приписам ст.148 ГПК України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою та не ґрунтуються на умовах договору.

Пунктами 3, 8 ч.1 ст.152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо зокрема заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.148 цього Кодексу, та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що заява СТОВ «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» про видачу наказу оформлена з порушенням вимог, встановлених п. п. 3, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст. 152 цього Кодексу в частині вимог про стягнення з боржника пені, інфляційних втрат та 3% річних, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.148, 149, 150, ч. 1 ст. 152, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮПІТЕР 9 АГРОСЕРВІС» у видачі судового наказу про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» 10732,35 грн боргу, 32326,84 грн пені, 290,21 грн 3 % річних, 660,02 грн індексу інфляції.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана 09 жовтня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України.

З текстом даної ухвали можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про адреси для листування та зв'язку Господарського суду Чернігівської області: пр-т. Миру, 20, м. Чернігів, 14000 , e-mail: ; тел. 676-311, факс 77-44-62

Суддя І.А.Фетисова