ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" вересня 2018 р.          Cправа № 902/516/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б, Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (вул. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 1 132,60 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін не з’явились:

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про стягнення 931,34 грн пені та 201,26 грн. три відсотки річних.

Ухвалою суду від 27.08.2018р за вказаним позовом відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного провадження, відповідно до глави 10 Господарського-процесуального кодексу України. Розгляд справи по суті призначено на 26.09.2018р.

На визначену судом дату представники сторін не з’явились. Про час та місце розгляду останні повідомлені належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 26.09.2018 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умов укладеного між сторонами 28.10.2016р. договору купівлі-продажу природного газу № 16-402-РО розрахувався за поставлений придбаний газ не вчасно, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню, передбачену умовами договору та три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві №Viz007.2-CK1393-0918 від 06.09.2018р заперечує проти позову посилаючись на те, що за умовами укладеного між сторонами договору газ, що поставляється за даним договором, використовується виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності). Закуплений у позивача природний газ постачався релігійним організаціям, які, в свою чергу розрахунки за спожитий природний газ проводили не своєчасно. Водночас, незважаючи на важке фінансове становище та повну залежність при проведення розрахунків від інших споживачів природного газу, відповідачем за весь час отримання природного газу своєчасно проводились розрахунки, а прострочення терміну оплати було допущене тільки в декількох випадках.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, 28.10.2016 р. р між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, за Договором Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №16-402-РО. (надалі Договір)

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати Покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що передається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 415,500 тис.куб. метрів.

Згідно з п. 3.2. Договору приймання-передачі природного газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

Ціни за 1000 куб. метрів природного газу, який передається за цим Договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов’язками (включно) становить 2 485,6333 грн за 1000 куб. метрів природного газу, крім того податок на додану вартість в розмірі 20 відсотків. (п. 5.1. Договору)

Оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. (п. 6.1. Договору)

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

У пункті 9.3 Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, становить п'ять років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2016р, і діє в частині продажу природного газу до 31.03.2017р (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. (п. 11 Договору).

В подальшому між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору, якими внесено зміни до обсягів природного газу, що поставляється за Договором.

Так, Додатковою угодою № 1 від 28.11.2016р викладено п. 2.1. розділу 2 у наступній редакції: «Продавець передає Покупцю з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 420,231 тис.куб.м. …»

Додатковою угодою № 2 від 2001.2018р збільшено обсяг природного газу, що поставляється за цим Договором до 438,688 тис.куб.м.

Як з'ясовано судом, на виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв, природний газ на загальну суму 1 314 555,98грн. за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, що підтверджується належним чином оформленими, підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2016 за жовтень 2016 року на суму 48 413,17 грн.;

від 30.11.2016 за листопад 2016 року на суму 179 929,03 грн.;

від 31.12.2016 за грудень 2016 року на суму 298 675,68 грн.;

від 31.01.2017 за січень 2017 року на суму 309 899,81 грн.;

від 28.02.2017 за лютий 2017 року на суму 333 970,68 грн.;

від 31.03.2017 за березень 2017 року на суму 143 667,61 грн..

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався в повному обсязі, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості. Разом з тим, розрахунки відповідачем проводились з порушенням строків, встановлених умовами Договору (п.6.1 Договору), що визнається відповідачем.

У зв’язку з порушенням строків проведення розрахунків позивачем нараховано та заявлено до стягнення 931,34 грн. пені та 201,26 грн трьох процентів річних.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної Постанови).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, проведений позивачем, вважає його правильним. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 201,26 грн підлягають до задоволення.

Щодо нарахування позивачем пені, суд зазначає таке.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачує пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України. Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивачем, на підставі п. 7.2. договору, нараховано відповідачу пеню в розмірі 931,34 грн. Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені суд вважає, що вказане нарахування проведено відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, відповідачем подано клопотання № Viz007.2-CK1411-0918 від 11.09.2018р про зменшення розміру пені на 90%.

Розглядаючи зазначене клопотання суд враховує наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свою вимогу про зменшення пені, відповідач посилається на складне матеріальне становище, наявність у підприємства кредиторської заборгованості за наслідками фінансової діяльності за 2017 рік. Також зазначає, що внаслідок невчасної сплати відповідачем коштів за природний газ не було завдано жодних збитків позивачу. Відповідач звертає увагу на свій соціально значимий статус, завданням якого є задоволення потреб споживачів, у тому числі населення, державних установ, релігійних організацій природним газом.

Слід зазначити, що на час звернення позивача до суду відповідачем було повністю сплачено основний борг за газ, що підтверджено позивачем. Позивачем не доведено суду, що через прострочення відповідача по сплаті коштів за газ ним понесено збитки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16 суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його фінансовий стан, соціально значимий статус, а також недоведеність наявності збитків у позивача та відсутність основного боргу, а також термін прострочення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати, суд, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 %. Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 465,67 грн.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи обставини справи та наявні матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, відповідно дот. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (вул. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»           (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, ) 465 (чотириста шістдесят п’ять) грн. 67 коп. – пені; 201 (двісті одну) грн. 26 коп. – три проценти річних та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 01 жовтня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б, Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

3 - відповідачу (вул. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)