ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Черкаси справа № 925/788/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В., за участю представників сторін: позивача - адвоката Бодашко О.О., відповідача - не з'явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом фізичної особи-підприємця Рогульського Вадима Юрійовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Разек Черкаси» про стягнення 150992 грн. 90 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Рогульський Вадим Юрійович звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Разек Черкаси» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору постачання № 2/07 від 20.07.2015 року, 141869 грн. 92 коп. основного боргу, 9122 грн. 98 коп. пені та відшкодування понесених судових витрат.

Ухвалою суду від 30.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/788/18, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов'язано відповідача у встановлений строк надіслати суду відзив на позов, а позивача - відповідь на відзив. Крім того, відповідачу роз'яснено його право в порядку ст. 250 ГПК України на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копії ухвали суду від 30.07.2018 направлені сторонам рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресами, зазначеними позивачем у позовній заяві, їм вручені 03.08.2018, що підтверджується повідомленнями відділень поштового зв'язку про вручення, які приєднані до матеріалів справи (а. с. 30, 31).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін не заперечував.

В засіданні суду позивач в особі свого представника позов, з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив задовольнити повністю.

Відповідач явку свого представника в засідання суду не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними для спрощеного провадження.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

20.07.2015 року позивач - фізична особа - підприємець Рогульський Вадим Юрійович, як постачальник, і відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Разек Черкаси» уклали договір поставки № 2/07 (далі - Договір, а. с. 12), за умовами пункту 1 якого постачальник зобов'язувався постачати товар, а покупець прийняти цей товар і своєчасно його оплатити.

Сторони погодили усі істотні умови договору, і зокрема, домовилися про таке:

п.п. 2.1.1. п. 2.1. - постачальник зобов'язується постачати покупцю товар згідно заявок покупця, зроблених як у письмовій так і в усній формі;

п.п. 2.2.1. п. 2.2. - покупець зобов'язується прийняти і сплатити за товар суму по цінам, згідно з підписаними накладними на оприбуткування поставленого товару;

п.п. 3.1.-3.4 - ціни на товар зумовлюється сторонами на момент відпуску товару і вказуються в накладній, а також в рахунку постачальника; розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника; строк сплати - 30 календарних днів; за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення боргу, від варт ості неоплаченого товару за кожен день прострочення;

п. 4.3. - право власності на товар переходить до покупця мВ момент передачі товару по супроводжувальним документам;

п. 5.1. - у випадку невиконання або неналежного виконання домовленостей, винна сторона повинна відшкодувати протилежній стороні причинені збитки і витрати в повному обсязі, згідно діючого законодавства України.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року, при умові повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 7.3 Договору).

Договір підписаний представниками обох сторін.

Із видаткових накладних: № ВЮ-0000022 від 22.01.18 на суму 22824 грн.; № ВЮ-0000027 від 24.01.18 на суму 19296 грн.; № ВЮ-0000031 від 31.01.18 на суму 16530 грн.; № ВЮ-0000056 від 22.02.18 на суму 18390 грн.; № ВЮ-0000057 від 23.02.18 на суму 17670 грн.; № ВЮ-0000059 від 26.02.18 на суму 11160 грн.; № ВЮ-0000079 від 23.03.18 на суму 14400 грн.; № ВЮ-0000081 від 27.03.18 на суму 21600 грн. вбачається, що за період з 22 січня по 27 березня 2018 року позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 141870 грн., а відповідач такий товар прийняв в повному обсязі без зауважень, що підтверджується відповідними підписами уповноваженого представника і печатками юридичної особи (а.с. 15- 69).

05.06.2018 сторони склали та підписали акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.18 по 04.06.18, згідно з яким у відповідача станом на 05.06.2018 існувала визнана сторонами заборгованість перед позивачем на суму 141869,92 грн. (а.с. 17).

11.04., 27.04., 04.07. 2018 року, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті поставленого йому товару, позивач направив йому претензії з вимогою про сплату заборгованості, які залишені без відповіді та виконання, що й стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Вимога позивача до відповідача про стягнення 141869 грн. 92 коп. основного боргу, 9122 грн. 98 коп. пені є предметом спору у справі, що розглядається.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору постачання № 2/07 від 20.07.2015 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов'язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що договір поставки укладений сторонами з дотриманням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, ними виконувався. Наявність і розмір спірної заборгованості у сумі 141869,92 грн. позивачем доведено належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовані, тому вимога позивача підлягає задоволенню у судовому порядку.

Стосовно заявленої вимоги про стягнення 9122,98 грн. пені з простроченої суми грошового зобов'язання суд зазначає наступне.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення боргу, від варт ості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Вимога позивача про стягнення 9122 грн. 98 коп. пені за прострочення оплати поставленого товару, нарахована за відповідний період на фактичну суму заборгованості, відповідає умовам п. 3.4. Договору, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.ст., 231 ч. 6 ГК України, її розрахунок судом перевірений і визнаний вірним, відповідачем не спростований, тому суд визнає її такою, що також підлягає задоволенню повністю.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним частково, а саме в частині вимог про стягнення 141869 грн. 92 коп. основного боргу, і в цій частині його задовольняє, в задоволенні решти вимог відмовляє з вищезазначених підстав.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за поставлений товар, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 141869 грн. 92 коп. основного боргу та 9122 грн. 98 коп. пені судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються повністю.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2264 грн. 88 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Разек Черкаси", , місцезнаходження: 18018, Черкаська область, м. Черкаси, проспект Хіміків, буд. 74, на користь фізичної особи-підприємця Рогульського Вадима Юрійовича, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 18028, , АДРЕСА_1 - 141869 грн. 92 коп. основного боргу, 9122 грн. 98 коп. пені, 2264 грн. 88 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25.09.2018 року.

Суддя В.М. Грачов