РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 Справа № 910/6897/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О. розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/6897/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 6 318,76 грн,-

Представники сторін:

від позивача: Комиса С.В., довіреність № 1191 від 29.12.17;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" 1 червня 2018 року подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 6 318,76 грн.

Позовна вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує взятих на себе обов'язків за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 відкрито провадження у справі №910/6897/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.07.2018.

05.07.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 №05-23/1361 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2018, справа №910/6897/18 передана для розгляду судді Блажівській О.Є, у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2018 прийнято справу №910/6897/18 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 05.09.2018.

16.08.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторно (транспорте) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття.

У підготовче засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача у підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача повідомив суд про те, що ним через канцелярію суду подано відповідь на відзив.

В підготовчому судовому засіданні 05.09.2018 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Відповідно до ч.2 ст.177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.09.2018.

У судове засідання 19.09.2018 представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача 19.09.2018 у судове засідання не з'явився.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду відзив на позов та скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Також, згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання 19.09.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши усні пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 між ОСОБА_3 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» № 030529/4640/0107995 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1.

31.08.2017 о 13 год. 15 хв. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_2, в м. Києві, по пр.-ту Науки, 28, під час керування не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до пошкодження ТЗ, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2017 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 04-05/09 від 05.09.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на дату оцінки, складає 234609,94 грн; ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, без урахування пошкоджень на момент оцінки, з урахуванням ПДВ, складає 102226,26 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент оцінки, складає 102 226,26 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 00235251 від 08.11.2017, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 43 276,26 грн.

Згідно з умовами Договору позивач сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 43 276,26 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 047832 від 13.11.2017.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Слід звернути увагу на те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 755/18006/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0925724.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АМ/0925724 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_4.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АМ/0925724, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідач заперечує проти позову, зазначаючи суду про те, що ним було повністю виконано зобов'язання по сплаті на користь позивача страхового відшкодування, оскільки ним було сплачено на користь позивача страхове відшкодування на суму 35 957,50 грн після отримання відповідно претензії.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Зі звіту, долученого позивачем до матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на дату оцінки, складає 234609,94 грн; ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, без урахування пошкоджень на момент оцінки, з урахуванням ПДВ, складає 102226,26 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент оцінки, складає 102 226,26 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, ремонт автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, є економічно невигідним, оскільки вартість відновлювального ремонту даного автомобіля, внаслідок ДТП перевищує його реальну вартість на 132 383,68 грн.

За таких обставин, так як автомобіль марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Звіт про оцінку КТЗ № 04-05/09 від 05.09.2017, долучений позивачем до позову не містить жодної інформації про вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено Звіт про визначення ринкової вартості КТЗ № 2574/17 від 31.08.2017, з якого вбачається, що перед оцінювачем було поставлено питання щодо визначення ринкової вартості КТЗ марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 31.08.2017, тобто після ДТП, яка сталась 31.08.2017.

За матеріалами Звіту № 2574/17 від 31.08.2017 підтверджено, що ринкова вартість КТЗ марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 31.08.2017 складає 94 887,50 грн.

Заперечення позивача щодо належності Звіту № 2574/17 від 31.08.2017, суд зазначає наступне.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту, встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з п. 4.1, 4.2 та 4.3 Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація:

а) повне найменування суб'єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб'єкта оціночної діяльності;

б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку;

в) найменування юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ;

г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки);

ґ) назва об'єкта (об'єктів), представленого для оцінки;

д) найменування юридичної особи (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ;

е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації;

є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання;

ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце);

з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання);

и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом);

і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об'єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки;

ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів;

й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності);

к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах;

л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ;

м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв'язання поставлених питань;

н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів;

о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка;

п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків;

р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження);

с) додатки, які становлять невід'ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Наявний у матеріалах справи Звіт про визначення ринкової вартості КТЗ № 2547/17 від 31.08.2017 відповідає вимогам Методики, а позивачем, в свою чергу, протилежного суду доведено не було.

Таким чином, різниця між вартістю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 7 338,76 грн (102 226,26 грн - 94 887,50 грн).

Крім того, у відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АМ/0925724 встановлено франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Оскільки, як було встановлено судом, різниця між вартістю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 7 338,76 грн, а відповідач сплатив на користь позивача страхове відшкодування на суму 35 957,50 грн після отримання відповідно претензії № 20950, що підтверджується копією платіжного доручення №ЗР077230, то у відповідача відсутні інші зобов'язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування.

Частина 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Наявні у матеріалах справи докази, подані сторонами, які скористались своїми процесуальними правами свідчить про відсутність у відповідача зобов'язань перед позивачем по сплаті страхового відшкодування по ДТП, яка сталась 31.08.2017 о 13 год. 15 хв. в м. Києві, по пр.-ту Науки, 28.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 6 318,76 грн не підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 24.09.2018

Суддя О.Є. Блажівська