РІШЕННЯ

03 жовтня 2018 року Справа № 913/378/18

Провадження №1пд/913/378/18

За позовом Приватного акціонерного товариства Краснодонвугілля, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інтеграл-Спецмаш, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання договору недійсним

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

В засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув;

Суть спору: про визнання недійсним договору від 04.08.2016 № 242/290/У/08-16 КУО.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, суд дійшов до наступного.

Так, 04.08.2016 між ПАТ Краснодонвугілля, яке в 2016 році перетворилося на ПРАТ Краснодонвугілля» (позивачем) та ТОВ ІНТЕГРАЛ-СПЕЦМАШ (відповідачем) був укладений договір № 242/290/У/08-16 КУО, за умовами якого замовник доручив, а підрядник зобов'язався на свій ризик виконати роботи з капітального та поточного ремонту гірничо-шахтного обладнання (п.1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, замовник зобовязався надати підряднику обладнання для виконання робіт, прийняти і оплатити виконання робіт в порядку і строки, передбачені цим договором.

Строки виконання робіт за вказаним договором, а також їх окремих обємів визначається у відповідних додатках (специфікаціях) на капітальний та поточний ремонт гірничо-шахтного обладнання, які є невідємною частиною цього договору. В межах строків виконання робіт, зазначених в специфікаціях.

Ціна робіт, виходячи із специфіки і способу їх виконання, визначається на підставі узгоджених сторонами калькуляцій (з відповідними розшифровками статей затрат) підрядника, складеними на підставі дефектних актів, і вказується в специфікаціях до договору. Дефектний акт складається за участю уповноважених представників замовника (п.3.1. договору).

Згідно п. 4.2. договору оплата замовником виконаних підрядником робіт проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника.

Зазначений договір діє до 21.12.2016. В п. 13.5 договору сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе обовязків за цим договором.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вказаний вище договір зі сторони замовника - ПрАТ Краснодонвугілля підписаний невідомою особою. Як стверджує позивач, підпис генерального директора ОСОБА_2 в різних документах відрізняється, оскільки в договорі № 242/290/У/08-16 КУО від 04.08.2016, специфікаціях № 469 від 04.08.2016 та актах здачі-прийняття робіт № ОУ-211203 від 21.12.2016 та № ОУ-161101 від 22.11.2016 підписи виконані по різному. Позивач стверджує, що, оскільки ПрАТ Краснодонвугілля не уповноважувало невідому особу на підписання цього договору, відсутнє волевиявлення позивача на укладення договору від 04.08.2016 № 242/290/У/08-16 КУО, тому він оспорює правочин у судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву від 03.09.2018 № 1 відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що ОСОБА_2 був генеральним директором ПрАТ Краснодонвугілля до 15.03.2017, оскільки у протоколі № 89 засідання Наглядової ради ПрАТ Краснодонвугілля вказано про припинення його повноважень. Також відповідач зазначає про факт схвалення оспорюваного правочину позивачем через приймання продукції, підписання відповідних актів, що узгоджується з приписами ст. 241 ЦК України.

Згідно з правовою позицією відповідача, висловленою у відзиві, законність укладання договору від 04.08.2016 № 242/290/У/08-16 КУО підтверджується рішенням господарського суду від 28.03.2018 по справі № 913/75/18 про відмову у позові ПрАТ Краснодонвугілля до ТОВ Інтеграл-Спецмаш про визнання недійсним п. 12.2 договору про третейське застереження.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні, виходячи з наступних підстав.

Так, правове регулювання правовідносин за договором № 242/290/У/08-16 КУО від 04.08.2016 здійснюється нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частин першої - другої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання відповідних наслідків.

При розгляді справи суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Твердження позивача про те, що в договорі № 242/290/У/08-16 КУО від 04.08.2016, специфікаціях № 469 від 04.08.2016 та актах здачі-прийняття робіт № ОУ-211203 від 21.12.2016 та № ОУ-161101 від 22.11.2016 відрізняються підписи ОСОБА_2, суд вважає припущенням, яке може бути перевірене тільки почеркознавчою експертизою, яка не проводилась.

Як вірно зазначає відповідач, протокол № 89 засідання Наглядової ради ПрАТ «Краснодонвугілля» від 15.03.2017 підтверджує той факт, що ОСОБА_2 був Генеральним директором ПрАТ «Краснодонвугілля». Крім цього, зі сторони позивача було вчинено дії, що свідчать про факт схвалення оспорюваного правочину через приймання продукції, підписання відповідних актів, що узгоджується з приписами ст. 241 ЦК України.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Згідно частини 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем в порушення приписів ст. 74 ГПК України не доведено суду наявність сукупності умов, передбачених ст. 215 ЦК України, які необхідні для визнання договору недійсним за рішенням суду, тому у задоволенні позову про визнання недійсним договору від 04.08.2016 № 242/290/У/08-16 КУО слід відмовити з віднесенням судових витрат на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Краснодонвугілля, м. Сєвєродонецьк Луганської області до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інтеграл-Спецмаш, м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання недійсним договору від 04.08.2016 № 242/290/У/08-16 КУО в і д м о в и т и .

2. Судові витрати покласти на позивача.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення 09.10.2018.

Суддя Н.М.Зюбанова