ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/867/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м.Вознесенськ Миколаївської області

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року про повернення позову, м. Миколаїв, суддя Коваль Ю.М., повний текст складено 15.08.2018 року

у справі № 915/867/18

за позовом Заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м. Миколаїв

до відповідача ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Ем", с. Богданівка Доманівського району Миколаївської області

про повернення земельних ділянок у розпорядження держави

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції

В серпні 2018 року Заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м. Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Ем", с. Богданівка Доманівського району Миколаївської області, в якій просив суд зобовязати Селянське (фермерське) господарство Ем повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 22,13 га для ведення селянського (фермерського) господарства вартістю 527 890 грн. 11 коп., розташовану у межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, яка перебувала у постійному користуванні ОСОБА_2 на підставі державного акту про право постійного користування землею від 23.02.1995 року серії I-MK № 004109; зобовязати Селянське (фермерське) господарство Ем повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 28,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства вартістю 667 913 грн. 39 коп., розташовану у межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, яка перебувала у постійному користуванні ОСОБА_2 на підставі державного акту про право постійного користування землею від 12.06.1996 року серії I-MK № 004150.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Селянське (фермерське) господарство "Ем", с.Богданівка Доманівського району Миколаївської області після смерті засновника товариства ОСОБА_2, якому були надані в постійне користування вищевказані земельні ділянки, не повернуло ці ділянки в розпорядження держави та продовжує ними користуватися, чим порушує приписи частини 1 статті 31, 116, 118, 123 Земельного кодексу України, статті 407, 413, 1225 Цивільного кодексу України та права держави, як власника спірних земельних ділянок, на користування та розпорядження ними.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року у справі №915/867/18 (суддя Коваль Ю.М.) позов Заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м.Миколаїв повернуто без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що звертаючись з позовом до суду, прокурор, в порушення приписів частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, не навів наявності у нього повноважень на звернення з позовом, не вказав обставин, за наявності яких він прийшов до висновку про бездіяльність органу державної виконавчої влади щодо спірних правовідносин, одне лише посилання на невжиття позивачем заходів без наведення на підтвердження такого доказів не є підставою для звернення прокурора з даним позовом, а, отже, прокурор звернувся з даним позовом у порядку загального нагляду, яким органи прокуратури не наділені законодавством, перебравши на себе повноваження, якими законодавством наділено Головне управління Держгеокадастру, в звязку з чим, на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява прокурора повернута без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Перший заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суд із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року у справі № 915/867/18 та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що підставою для звернення заступника керівника місцевої прокуратури з цим позовом до суду є неналежне виконання позивачем своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а саме: невжиття Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області заходів до повернення земельних ділянок, які без належних правових підстав протягом тривалого часу використовуються відповідачем, оскільки використання відповідачем земельних ділянок з порушенням передбаченого законом порядку отримання землі, перешкоджає виконанню позивачем функції з реалізації державної політики у сфері земельних відносин.

Здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, викликано винятковою необхідністю захисту порушених інтересів держави у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також скаржник зазначає, що приписами статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 Господарського процесуального кодексу України не визначено конкретних підстав, якими обґрунтовується висновок про неналежне виконання органом державної влади своїх обовязків щодо захисту прав та інтересів держави, а в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зроблено висновок, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Під представництвом інтересів держави в суді треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, наведені вище положення передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин такої бездіяльності.

На факти порушення інтересів держави та нездійснення у звязку з цим Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області захисту законних інтересів держави вказують надані прокурором матеріали позовної заяви, а причина, через яку позивачем не здійснено відповідних дій, ніяким чином не перешкоджає прокурору здійснювати представництво інтересів держави в особі названого органу державної влади згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, скаржником зазначено, що за змістом статей 2, 174 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити позовну заяви без руху та встановити прокурору. з метою забезпечення правильного та своєчасного вирішення господарського спору, час для надання правового та доказового обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді, проте всупереч вищезазначених вимог цього зроблено не було.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року про повернення позову у справі № 915/867/18, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

27.09.2018 року через канцелярію до Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Ем", с. Богданівка Доманівського району Миколаївської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, з огляду на недоведеність підстав звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача до суду та необґрунтованість посилань скаржника на порушення відповідачем інтересів держави, в звязку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржену у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року у справі № 915/867/18 підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду Миколаївської області для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, обґрунтовуючи звернення з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, м. Миколаїв, Заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області посилався на неналежне виконання Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області своїх повноважень та невжиття Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області заходів до повернення земельних ділянок, які без належних правових підстав протягом тривалого часу використовуються відповідачем, оскільки використання відповідачем земельних ділянок з порушенням передбаченого законом порядку отримання землі, перешкоджає виконанню позивачем функції з реалізації державної політики у сфері земельних відносин.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 5 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред'явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною 2 або 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави, зокрема: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України встановлено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що передбачені законом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою), якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Вищезазначеним Рішенням Конституційного Суду України також встановлено, що прокурори подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Отже, прокурор, подаючи до суду позовну заяву, зобов'язаний відповідно до чинного законодавства України обґрунтувати наявність підстав для представництва, а також нездійснення належним чином захисту інтересів держави органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, як і подати суду докази повідомлення відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду.

Так, прокурором в даному випадку вказано в позовній заяві, що ним вжито представницькі заходи у зв'язку з тим, що Селянське (фермерське) господарство "Ем", с.Богданівка Доманівського району Миколаївської області після смерті засновника товариства ОСОБА_2, якому були надані в постійне користування вищевказані земельні ділянки, не повернуло ці ділянки в розпорядження держави та продовжує ними користуватися, внаслідок чого порушені права держави, як власника спірних земельних ділянок, на користування та розпорядження ними, а також спричинено матеріальну шкоду державі у вигляді недоотриманої орендної плати, що окрім іншого, порушує економічні та соціальні інтереси держави.

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією

Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з статтею 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, орган, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області має право звернутись до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, Перший заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області зазначив підставу для звернення до суду в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру»- неналежне здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області захисту інтересів держави.

Суд першої інстанції зазначив, що прокурором не подано документального підтвердження неналежного здійснення своїх повноважень Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області.

Однак, судом залишено поза увагою наявність у доданих до позову документах доказів обізнаності позивача про зазначені у позовній заяві порушення. Так, додатки до позовної заяви містять відповіді Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на запити начальника Домінавського відділу Вознесенської місцевої прокуратури щодо статусу земельних ділянок, які є предметом спору, які свідчать про обізнаність позивача щодо порушень при використанні вищезазначених земельних ділянок, проте, незважаючи вищезазначені порушення вимог закону, цим органом до часу предявлення позову не вжито вичерпних заходів, спрямованих на їх усунення.

За таких обставин, зазначене свідчить про неналежне здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, як органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних відносинах, захисту державних інтересів, що відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред'явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

При цьому, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, стосовно того, що вищенаведені приписи чинного законодавства України передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин, через які цій орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави. Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що пред'являючи зазначений позов до суду, прокурором дотримано вимоги статті 131-1 Конституції України,статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вимог статей 13, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, на стадії прийняття позовної заяви та підготовки справи до розгляду суддя не позбавлений можливості запропонувати прокурору надати додаткове правове та доказове обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Таким чином, Господарський суд Миколаївської області в оскаржуваній ухвалі дійшов помилкового висновку щодо повернення позовної заяви у зв'язку з не обґрунтуванням прокурором підстав здійснення представництва інтересів держави без попереднього запропонування, у разі потреби, на думку суду, додаткового обгрунтування таких підстав і їх розгляду вже на інших стадіях судового процесу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Для забезпечення принципів змагальності та рівності сторін для запобігання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне надати доступ до правосуддя позивачу шляхом передачі матеріалів позовної заяви та заяви про усунення недоліків до суду першої інстанції для надання правової оцінки та встановлення відповідності їх приписам чинного процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та направлення позовної заяви для розгляду Господарському суду Миколаївської області та вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, а апеляційна скарга Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м.Вознесенськ Миколаївської області підлягає задоволенню.

З огляду на те, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року у справі № 915/867/18 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції, то з урахуванням статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 162, 174, 269, 270, 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року про повернення позову у справі № 915/867/18 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2018 року про повернення позову у справі № 915/867/18 скасувати.

Справу № 915/867/18 передати Господарському суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня її складення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5