номер провадження справи 22/70/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 Справа № 908/1681/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність № 467 від 03.01.2018 р.;

Від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 293/20-19 від 11.07.2018 р.;

Від третьої особи ОСОБА_3, керівник, протокол № 1 від 02.09.1996 р.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1681/18

за позовом: Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А; фактична адреса: 69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11)

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма Гермес-Комп (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 13а)

про стягнення 156468,27 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

23.08.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 726/01-10 від 20.08.2018 р.) Міського комунального підприємства Основаніє до Концерну Міські теплові мережі про стягнення 156468,27 грн. заборгованості за отримані послуги з друку рахунків.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2018 р. здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1681/18 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.08.2018 р. позовна заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., відкрито провадження у справі № 908/1681/18 за правилами спрощеного провадження, справі присвоєний номер провадження 22/70/18, судове засідання призначено на 25.09.2018 р.; на підставі ст. 50 ГПК України, за заявою позивача, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма Гермес-Комп.

У судовому засіданні 25.09.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, які мотивовані таким. З метою оптимізації розрахунків за спожиті житлово-комунальні послуги та у звязку з необхідністю відокремлення оплати за кожну з послуг на відповідний рахунок надавача такої послуги, було введено формат єдиного рахунку для населення м. Запоріжжя на сплату за житлово-комунальні послуги. Такий формат рахунку передбачає одночасний друк на аркуші А-4 окремих рахунків по кожній організації-виконавцю відповідної житлово-комунальні послуги. Роздруківку єдиного рахунку здійснювало ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» на підставі бази даних, сформованої за щомісячною інформацією кожної організації. Оплату за друк єдиного рахунку здійснював позивач згідно з договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р., укладеним із ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», з подальшим розподілом витрат на друк у відсотковому співвідношенні, відповідно до площі друкування інформації організацій виконавців житлово-комунальних послуг для населення. Між сторонами у справі був укладений договір № 8П від 01.08.2014 р. про надання послуг щодо друкування рахунків на оплату комунальних послуг. Дія договору припинилась 31.12.2014 р., новий договір укладений не був. Однак, незважаючи на відсутність відповідного договору з відповідачем, з метою виконання розпорядження міського голови м. Запоріжжя щодо покращення стану розрахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, та на підставі усних домовленостей з відповідачем щодо подальшого укладення договору та здійснення оплат за друк рахунків, позивач був змушений розраховуватись власними коштами, у тому числі і за друк рахунків відповідача. Факт надання послуги є беззаперечним та підтверджується безперебійним щомісячним врученням населенню єдиних рахунків, що також не заперечується відповідачем. Наприклад, у листі № 4619/22 від 19.08.2016 р. відповідач просив розглянути можливість додаткового друкування на звороті рахунків соціально значимої інформації для населення. Тобто, таке листування фактично підтверджує визнання відповідачем постійного користування послугою з друку рахунків, наданої позивачем. 23.11.2017 р. відповідачу були направлені для узгодження рахунки та акти надання послуг за період з січня 2015 р. по вересень 2016 р. Відповідач рахунки повернув без узгодження, обґрунтовуючи відмову відсутністю відповідних господарських зобовязань у звязку з неукладенням договору. 25.06.2018 р. відповідачу вручено вимогу про погашення заборгованості за друк рахунків у розмірі 476422,80 грн. Вартість друку одного рахунку визначалась відповідно до останньої затвердженої сторонами калькуляції за раніше укладеним договором. У звязку з неукладенням договору та відсутністю узгодженої сторонами вартості друку рахунків, починаючи з січня 2015 р. позивач у липні 2018 р. скоригував вартість нарахувань за друк рахунків відповідача, з урахуванням фактично понесених позивачем витрат. 26.07.2018 р. відповідачу було направлено для узгодження рахунки та акти за період з січня 2015 р. по вересень 2016 р. з відкоригованою вартістю друку, на загальну суму 156468,27 грн. та вимогу про погашення заборгованості. Враховуючи, що позивач за власні кошти надав відповідачу послугу з друку рахунків, а останній скористався цією послугою, між сторонами виникли зобовязальні правовідносини у результаті фактичних дій сторін, тобто склалися фактичні договірні відносини. Просив стягнути з відповідача 156468,27 грн. заборгованості за отримані послуги. Позов обґрунтований ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1, 2, 193, 222 Господарського кодексу України.

Відповідач у письмовому відзиві, який надійшов до суду 19.09.2018 р., позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні повністю. Зазначив, що договір № 8П від 01.08.2014 р. на друкування рахунків діяв до 31.12.2014 р., будь-яких інших домовленостей з приводу надання послуг, аналогічних предмету припиненого договору, сторонами не досягнуто. Відповідач у 2016-2017 роках повертав без оформлення акти надання послуг, які позивач безпідставно направляв на адресу відповідача.

20.09.2018 р. від позивача надійшла письмова відповідь на відзив. Вказує, що позиція відповідача стосовно того, що підставою позову є договір № 8П від 01.08.2014 р., є хибною. Підставою позову є виникнення між сторонами зобовязальних правовідносин у результаті фактичних дій сторони. Позивач власними коштами розрахувався за послугу з друку рахунків, а відповідач фактично скористався цією послугою, розміщуючи в єдиних рахунках свою інформацію щодо місячних нарахувань за теплову енергію. Здійснений коштами позивача друк рахунків з інформацією Концерну «МТМ» та подальше вручення цих рахунків працівниками позивача мешканцям м. Запоріжжя, фактично сприяло надходженню відповідачу грошових коштів від населення за відповідні послуги. Враховуючи викладені обставини, у відповідача виникло зобовязання щодо компенсації позивачу витрат на друк рахунків. Зазначає, що були усні домовленості з відповідачем щодо подальшого укладення договору та здійснення відповідних оплат. Наполягав на задоволенні позову.

20.09.2018 р. від позивача надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Представник позивача у судовому засіданні заявив усне клопотання про продовження строку для подання доказів та зазначив, що докази, долучені до клопотання, подані з порушенням строків, зазначених в ухвалі суду, через віддаленість підприємства та знаходження архіваріуса у відпустці.

Відповідач та третя особа проти заявленого клопотання та долучення до матеріалів справи документів не заперечили. Відповідач заявив, що він обізнаний з документами, які додані до клопотання позивача.

Суд задовольнив клопотання позивача, подані документи долучені до матеріалів справи та прийняті судом до розгляду.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав усні пояснення, зазначивши, що рахунки друкуються ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» до теперішнього часу. За друк рахунків розраховується позивач, будь-яких вимог до позивача не має. Заявив, що підтримує пояснення, надані позивачем.

Розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між Міським комунальним підприємством «Основаніє» (виконавець за договором) та Концерном «Міські теплові мережі» (замовник) був укладений договір № 8П від 01.08.2014 р., за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надавати 18.12.1 послуги щодо друкування, інші (друкування рахунків на оплату комунальних послуг).

До договору підписані додаток № 1 «Калькуляція послуг щодо друкування рахунків на оплату комунальних послуг», додаток № 2 «Калькуляція послуг щодо друкування інформації на зворотній стороні рахунків на оплату комунальних послуг».

Даний договір діяв до 31.12.2014 р., інший договір щодо друкування рахунків, у формі єдиного письмового документу, між сторонами не укладався.

Дана обставина визнана сторонами, що вбачається з письмових та усних пояснень представників сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПКУкраїни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

26.04.2014 р. між Міським комунальним підприємством «Основаніє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Гермес-Комп» укладений договір № 15-03/14 на друк інформації, за умовами якого МКП «Основаніє» доручає, а ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» бере на себе зобовязання по друку «Рахунків на оплату житлово-комунальних послуг» та іншої інформації.

Як вказав позивач, незважаючи на відсутність відповідного договору з відповідачем, з метою покращення стану розрахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, на підставі усних домовленостей з відповідачем, позивач був змушений розраховуватись власними коштами з ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за друк рахунків Концерну «Міські теплові мережі». Вважає, що оскільки позивач за власні кошти надав відповідачу послугу з друку рахунків, а відповідач скористався цією послугою, між сторонами виникли зобовязальні правовідносини у результаті фактичних дій сторони.

У матеріалах справи наявні копії актів приймання-здавання виконаних робіт: друк рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, які підписані між позивачем та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за період із лютого 2015 р. по вересень 2016 р. включно. Дані акти підписані на підставі договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р.

Оплата за друк рахунків згідно вказаних актів здійснювалася позивачем на рахунок ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», що підтверджується копіями платіжних доручень, які долучені позивачем до матеріалів справи. Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2015 р. вересень 2016 р., підписаного за договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р. між МКП «Основаніє» та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», заборгованість МКП «Основаніє» на 30.09.2016 р. відсутня.

23.11.2017 р. позивач, згідно із супровідним листом від 22.11.2017 р. вих. № 1371/01-05, вручив відповідачу рахунки та акти надання послуг за послуги з друку особових рахунків, надані протягом січня 2015 р. вересня 2016 р., просив підписати та по 1-му екземпляру актів повернути на адресу МКП «Основаніє».

Відповідач у листі від 03.01.2018 р. вих. № 10/13 зазначив про непогодження актів та рахунків у звязку з відсутністю господарських зобовязань.

25.06.2018 р. позивач вручив відповідачу вимогу від 25.06.2018 р. вих. № 501/01-05, згідно якої вимагав у семиденний строк від дня предявлення вимоги погасити заборгованість за виконану роботу з друку рахунків на оплату комунальних послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р. у розмірі 476422,80 грн. До вимоги додав рахунки та акти приймання-передачі послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р.

У відповіді від 11.07.2018 р. вих. № 2949/20 на зазначену вимогу, відповідач відмовив у її задоволенні, у звязку з відсутністю укладеного договору на друк рахунків.

26.08.2018 р. позивач поштою направив відповідачу вимогу від 26.07.2018 р. вих. № 597/01-05, згідно якої вимагав у семиденний строк від дня предявлення вимоги погасити заборгованість за виконану роботу з друку рахунків на оплату комунальних послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р. у розмірі 156468,27 грн. До вимоги додав рахунки від 26.07.2018 р. та акти від 26.07.2018 р. надання послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р. У вимозі зазначив, що у звязку з неукладенням між сторонами відповідного договору та відсутністю узгодженої сторонами вартості друку рахунків, починаючи з січня 2015 р., МКП «Основаніє» у липні 2018 р. скоригувало вартість нарахувань за друк рахунків Концерну «МТМ», з урахуванням загальної вартості друку єдиного рахунку для всіх надавачів житлово-комунальних послуг, узгодженої з виконавцем послуги з друку рахунків ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», пропорційно площі друкування на листі єдиного рахунку.

Оскільки відповідач суму 156468,27 грн. не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статі 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статі 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Спір між сторонами виник щодо оплати послуг з друку рахунків. При цьому позивач стверджує про виникнення у відповідача обов'язку оплатити послуги з друку рахунків за період з січня 2015 р. по вересень 2016 р. через вчинення відповідачем дій, направлених на отримання ним від позивача цих послуг у вказаний період, зокрема, відповідач скористався послугою, розміщуючи в єдиних рахунках свою інформацію.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 179 цього ж Кодексу майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За результатом аналізу викладених норм законодавства, суд дійшов висновку про те, що укладення між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, господарських договорів допускається у формі єдиного документа, підписаного сторонами, або у спрощений спосіб, як це передбачено частиною 1 статті 181 ГК України.

Разом з цим, законом встановлені умови, за наявності яких договір вважається таким, що укладений сторонами.

Відповідно до приписів статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому, у відповідності до частини 8 статті 181 даного Кодексу у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Сторони у справі зазначили, що інший договір про надання послуг з друку рахунків, окрім договору № 8П від 01.08.2014 р., у формі єдиного документу, не укладався.

Позивач вважає, що оскільки відповідач скористався послугою з друку рахунків, між сторонами виникли зобовязальні правовідносини у результаті фактичних дій сторони.

Відповідно до частин 1, 2 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не було досягнуто згоди щодо предмету договору та строку його дії, ціни та порядку оплати робіт з друку рахунків, оскільки у матеріалах справи відсутні жодні документи, які б підтверджували факт укладення договору у спрощений спосіб (листи, телеграми, телефонограми, тощо). У матеріалах справи відсутні також докази звернення будь-якої сторони, зокрема позивача, з пропозицією про укладення договору друку рахунків, про наявність судового спору з цього приводу суду невідомо.

Посилання позивача на те, що вартість послуг урегульована укладеним між позивачем та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р. судом до уваги не приймається, оскільки вказаний договір не може свідчити про досягнення між сторонами у справі двосторонньої домовленості щодо розміру та порядку оплати послуг з друку рахунків. Відповідач не є стороною за договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р.

Судом не береться до уваги посилання позивача на лист Концерну «Міські теплові мережі» від 19.08.2016 р. вих. № 4619/22, в якому останній просить позивача розглянути можливість друкування на звороті рахунків соціально значимої інформації, оскільки даний лист не може вважатися пропозицією укласти договір, з листа не вбачається досягнення домовленості щодо предмету послуги, її вартості, порядку розрахунків, строку надання послуг, тощо. Крім того, у відповіді від 21.09.2016 р. вих. № 11622/01-05 на вказаний лист позивач зазначив, що невзмозі задовольнити прохання.

Матеріали справи не містять також доказів узгодження позивача з відповідачем якого типу, у якому вигляді та яка саме буде друкуватись інформація на єдиних рахунках стосовно Концерну «МТМ». Позивач не надав доказів передання відповідачу для узгодження зразків рахунків, які будуть друкуватися. Також відсутні докази передання відповідачем позивачу інформації, яку слід розміщувати у рахунках. Як вказав позивач у позовній заяві, роздруківка рахунків здійснювалася на підставі бази даних ПЗ «Програмний комплекс «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя», сформованої за щомісячною інформацією організацій.

У матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували підписання Концерном «Міські теплові мережі» документів щодо виконаних робіт або наданих послуг. Акт надання послуг, який склав позивач, відповідачем не підписаний, що також свідчить про неукладення договору у спрощений спосіб.

Окрім цього, як вказали позивач та третя особа у справі, фактично друк рахунків здійснювався ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за умовами договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р., позивач здійснював оплату за друк рахунків та самостійно такої послуги, як друк рахунків, не надавав.

Посилання позивача на інші докази, зокрема, рахунки, які направлялися мешканцям міста, акт звірки, складений з ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», платіжні доручення про перерахування сум за умовами договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р., не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, позивачем не було доведено юридичного факту укладення між сторонами договору про надання послуг з друку рахунків, на підставі якого він просить стягнути з відповідача 156468,27 грн.

У звязку з викладеним вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Міського комунального підприємства Основаніє до Концерну Міські теплові мережі відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Повне рішення складено 28.09.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко