РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2018Справа № 910/10652/18

За позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»
простягнення 49490,00 грн,
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаСобуцька Я.Ю.
від відповідачаЧала І.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» 49490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.08.2015 позивач перерахував відповідачу кошти у розмірі 49490,00 грн згідно платіжного доручення №44843 від 13.08.2015. Проте, відповідач не мав права на отримання страхового відшкодування відповідно до положень п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пропуском річного строку на звернення з відповідною заявою, а тому з посиланням на ст.ст. 1212, 1213 Господарського процесуального кодексу України позивач вказує на наявність підстав для повернення на його користь вказаної суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 відкрито провадження у справі №910/10652/18, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.09.2018.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем не наведено підставу для набуття майна (коштів) відповідачем, що існувала, але на момент звернення до суду відпала, оскільки зміна судової практики із застосування норм чинного законодавства, не змінює самих законодавчих норм, які існували на момент прийняття рішення позивачем і відповідної виплати, і залишились існувати у тому ж вигляді на сьогодні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.10.2013 о 15 год. 40 хв. по вулиці Дмитрівській у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем МАЗ, державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у зв'язку з чим допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Jaguar, державний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.10.2013 у справі №761/27055/13-п, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як свідчать обставини справи, майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Jaguar, державний номер НОМЕР_2, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП, були застраховані на підставі договору добровільного страхування №36139 від 12.07.2013, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» (як страховиком) та ОСОБА_4 (страхувальником).

Розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля «Jaguar XF 412V8», реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до рахунків Фізичної особи-підприємця Савонік О.М. №АМФ0000148 від 12.11.2014, №АМФ0000115 від 04.06.2014 становить 96670,44 грн. (надалі - рахунки №АМФ0000148 від 12.11.2014, № АМФ0000115 від 04.06.2014).

Розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля «Jaguar XF 412V8», реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» №1010686 від 14.10.2013, № 1012714 від 17.01.2014, № 6106975 від 26.12.2013 становить 162241,04 грн. (надалі - рахунки № 1010686 від 14.10.2013, № 1012714 від 17.01.2014, № 6106975 від 26.12.2013).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного попереднього страхового акту №1789/13/50/ТР25/00/1 від 24.10.2013 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 37000,00 грн.

За страховим випадком (ДТП) згідно складених страхових актів № 1789/13/50/ТР25/00/2 від 14.02.2014, № 1789/13/50/ТР25/00/4 від 17.11.2014, № 1789/13/50/ТР25/00/3 від 17.06.2014 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 120225,85 грн.

На підставі договору добровільного страхування №36139 від 12.07.2013 відповідачем було виплачено суму страхового відшкодування у загальному розмірі 157225,85 грн (платіжні доручення №2437 від 16.07.2014, № 1934 від 25.10.2013, № 4444 від 22.07.2014, № 1942 від 30.10.2013, № 4038 від 04.07.2014, № 2659 від 21.11.2014, № 4049 від 04.07.2014, № 3976 від 01.07.2014, № 4055 від 08.07.2014, № 1355 від 03.03.2014, № 1340 від 04.03.2014, № ЦО1261 від 25.02.2014, № 1781 від 05.08.2014, № 2717 від 15.12.2014, ЦО1461 від 07.03.2014 та видатковий касовий ордер № 38 від 16.01.2015).

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2015 у справі №910/24365/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аларіт Буд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване Управління № 630» про відшкодування шкоди в порядку регресу 107735,85 грн, а відтак в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують. Більш того, сторонами дані обставини не заперечуються.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» перейшло в межах суми 157225,85 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина особи, яка керувала автомобілем МАЗ, державний номер НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля МАЗ, державний номер НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9213335.

Вказаним договором (полісом) №АВ/9213335 передбачено, що франшиза становить 510,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Листом від 20.05.2015 №1244/8 Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» звернулося до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 06.10.2013, у розмірі 49490,00 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» здійснило страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності та з урахуванням франшизи за полісом №АВ/9213335 в сумі 49490,00 грн, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням №44843 від 13.08.2015 та визнається сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що сума коштів у розмірі 49490,00 грн була перерахована відповідачу безпідставно, оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування відповідач звернувся з пропуском встановленого для цього річного строку, що у відповідності до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому, позивач звертає увагу, що аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі №910/7449/17.

За таких обставин, позивач з посиланням на положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача сплаченої ним суми відшкодування як безпідставно набутого майна.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 26.08.2018 у справі №910/9072/17).

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» належними та допустимими доказами не доведено, що сума відшкодування у розмірі 49490,00 грн сплачена позивачем на користь відповідача за відсутності для цього правових підстав, а також не доведено того факту, що відповідні правові підстави згодом відпали.

Так, правовідносини, що складись між сторонами підпадають під правове регулювання Закону Україну «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

При цьому, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Так само, за приписами п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що згідно положень ст.37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами ДТП сталася 06.10.2013, а відповідач звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування лише 25.05.2015, тобто більш ніж через рік після настання ДТП.

Водночас, з положень ст.ст. 35 - 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року надає страховику право (а не встановлює обов'язок) відмовити у виплаті відшкодування. Водночас, сам по собі факт неподання заяви у вказаний строк, за умови визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими, не свідчить про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. При цьому, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, страховик зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхової виплати, про що в письмовому вигляді повідомити заявника.

В даному випадку позивачем не було реалізовано свого права на відмову у здійсненні страхового відшкодування, а натомість вирішено здійснити страхове відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди. При цьому, правовою підставою для виплати на користь відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн виступає договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9213335 та факт прийняття позивачем рішення про виплату страхового відшкодування за спірним страховим випадком.

Щодо посилання позивача на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, суд відзначає, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку саме про наявність у страховика права (а не обов'язку) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування.

Таким чином, наявності підстав для стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 49490,00 грн в порядку ст.ст. 1212, 1213 Господарського процесуального кодексу України позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а тому у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 02.10.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова