ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1524/18

За позовом: Приватного підприємства "ЛІКОМ" (пров. Радищева, 3, м. Київ, 03124, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (вул. Балківська, 124/1, м. Одеса, 65005, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з ОСОБА_1

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - директор;

Від відповідача: не зявився.

Суть спору: Позивач, Приватне підприємство (далі- ПП) «ЛІКОМ», звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ ) «САГІТТА-Т» про стягнення заборгованості у розмірі 23 487 грн. 49 коп., пені у розмірі 6 909 грн. 33 коп., інфляційних втрат у розмірі 2 840 грн. 46 коп., 3% річних у розмірі 789 грн. 06 коп.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.08.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/105/18 із розглядом за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні, що відбулося 20.09.2018р., представник позивача надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої відмовився від вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 840 грн. 46 коп.

Згідно зі ст.42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову ( всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач про місце, дати та час судових засідань повідомлявся належним чином за юридичною адресою згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2018р., однак, судова кореспонденція повернута поштою із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем подано не було.

За приписами п.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини девятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 27.02.2017р. між ПП «ЛІКОМ» (Постачальник) та ТОВ «САГІТТА-Т» (Покупець) був укладений Договір поставки з відстрочкою платежу №89/17, згідно якого Постачальник зобовязується поставляти Покупцю, а Покупець зобовязується приймати та оплатити Товар, перелік якого та ціни на який зазначено в узгодженому сторонами Прейскуранті (Специфікації), що є невідємною частиною Договору.

Договір підписано із протоколом розбіжностей щодо розділу 5 Договору «Гарантії та відповідальність сторін».

Договір укладено на невизначений термін та діє до його припинення за згодою сторін або за підстав, передбачених чинним законодавством. Припинення Договору не звільняє сторони від необхідності виконання усіх своїх зобовязань, передбачених цим договором , що не були виконані на момент припинення .( п.7.1 договору).

Відповідно до п.2.1 договору поставка Товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, зазначеними у Прейскуранті (Специфікації). Згідно п.3.1 Договору поставка Товару здійснюється на умовах DDP- склад Покупця ( згідно ІНКОТЕОРМС -2010) одною або кількома партіями відповідно до Специфікацій або накладних, які складаються на кожну окрему партію.

Згідно розділу 4 Договору оплату кожної окремої партії Товару (визначеної у накладній) за цим Договором Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товару на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання. Покупець не оплачує Товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, із терміном зберігання або реалізації, що сплив, із терміном придатності , що сплив.

Позивач у справі зазначає, що відповідно до умов Договору №89/17 від 27.02.2017р. ПП «ЛІКОМ» у період з 13.03.2017р. по 05.02.2018р. було поставлено ТОВ «САГІТТА-Т» Товар на загальну суму 160 666 грн. 29 коп., відповідно до видаткових накладних : №Лк-0055654 від 13.03.2017р. на суму 24 439 грн. 78 коп.; №Лк-0061206 від 20.03.2017р. на суму 19 628 грн. 96 коп.; №Лк-0067111 від 27.03.2017р. на суму 17 298 грн. 67 коп.; №Лк-0072467 від 03.04.2017р. на суму 12 639 грн. 85 коп.; №Лк-0078255 від 10.04.2017р. на суму 11 364 грн. 14 коп.; №Лк-0083997 від 15.04.2017р. на суму 16 389 грн. 41 коп.; №Лк-0481181 від 18.12.2017р. на суму 36 446 грн. 42 коп.; №Лк-0024542 від 05.02.2018р. на суму 23 460 грн. 06 коп.

Але, станом на 24.07.2018р. ТОВ «САГІТТА-Т» оплачено за отриманий Товар лише 137 000 грн. та повернуто Товару на загальну суму 178 грн. 80 коп. згідно акту бою та недостачі Товару за накладною Лк-0055654 / накладна на повернення Товару Лк-0001729 від 14.03.2017р.

За таких обставин, позивач зазначає, що станом на 24.07.2018р. за відповідачем рахується заборгованість по оплаті за отриманий Товар у сумі 23 487 грн. 49 коп.

Позивач зазначає, що ним вчинялися дії щодо досудового врегулювання спору шляхом надсилання на адресу відповідача претензії від 17.07.2018р. з пропозицією погасити борг, а також надсилання актів звірки взаєморозрахунків, але відповіді та задоволення отримано не було.

Невиконання відповідачем прийнятих на себе за Договором поставки №89/17 від 27.02.2017р. зобовязань щодо оплати вартості отриманого Товару позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з ТОВ «САГІТТА-Т» заборгованість у сумі 23 487 грн.49 коп.

Позивач також зазначив, що відповідно до п.5.2 Договору кожна із сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобовязань, що випливають з цього Договору , сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення , а також компенсує будь-які прямі та непрямі збитки , підтверджені документально, що стали наслідком такого прострочення. Для Постачальника пеня нараховується від вартості партії товару, в період поставки якої виникло порушення договору, а для Покупця від суми простроченого платежу.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 6 909 грн. 33 коп.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 789 грн. 06 коп., які також просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилається на ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також на ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч.ч1,2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач своїм правом на захист у судовому порядку не скористався.

Розглянув матеріали справи, на підставі норм чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно зі ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як встановлено судом, 27.02.2017р. між ПП «ЛІКОМ» (Постачальник) та ТОВ «САГІТТА-Т» (Покупець) був укладений Договір поставки з відстрочкою платежу №89/17 , згідно якого Постачальник зобовязується поставляти Покупцю, а Покупець зобовязується приймати та оплатити Товар, перелік якого та ціни на який зазначено в узгодженому сторонами Прейскуранті (Специфікації), що є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п.2.1 договору поставка Товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, зазначеними у Прейскуранті (Специфікації). Згідно п.3.1 Договору поставка Товару здійснюється на умовах DDP- склад Покупця (згідно ІНКОТЕОРМС -2010) одною або кількома партіями відповідно до Специфікацій або накладних, які складаються на кожну окрему партію.

Згідно розділу 4 Договору оплату кожної окремої партії Товару (визначеної у накладній) за цим Договором Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товару на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання . Покупець не оплачує Товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, із терміном зберігання або реалізації, що сплив, із терміном придатності, що сплив.

За матеріалами справи, відповідно до умов Договору №89/17 від 27.02.2017р. ПП «ЛІКОМ» у період з 13.03.2017р. по 05.02.2018р. було поставлено ТОВ «САГІТТА-Т» Товар на загальну суму 160 666 грн. 29 коп., відповідно до видаткових накладних : №Лк-0055654 від 13.03.2017р. на суму 24 439 грн. 78 коп.; №Лк-0061206 від 20.03.2017р. на суму 19 628 грн. 96 коп.; №Лк-0067111 від 27.03.2017р. на суму 17 298 грн. 67 коп.; №Лк-0072467 від 03.04.2017р. на суму 12 639 грн. 85 коп.; №Лк-0078255 від 10.04.2017р. на суму 11 364 грн. 14 коп.; №Лк-0083997 від 15.04.2017р. на суму 16 389 грн. 41 коп.; №Лк-0481181 від 18.12.2017р. на суму 36 446 грн. 42 коп.; №Лк-0024542 від 05.02.2018р. на суму 23 460 грн. 06 коп.

Але, станом на 24.07.2018р. ТОВ «САГІТТА-Т» оплачено за отриманий Товар лише 137 000 грн. та повернуто Товару на загальну суму 178 грн. 80 коп. згідно акту бою та недостачі Товару за накладною Лк-0055654 / накладна на повернення Товару Лк-0001729 від 14.03.2017р.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною цієї статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, визнається майново-господарським зобов'язанням. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та ст. 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, та такою, що підлягає задоволенню є вимога позивача щодо стягнення з ТОВ «САГІТТА-Т» заборгованості по оплаті за отриманий Товар у сумі 23 487 грн. 49 коп.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором. Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.5.2 Договору кожна із сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобовязань, що випливають з цього Договору, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, а також компенсує будь-які прямі та непрямі збитки , підтверджені документально, що стали наслідком такого прострочення. Для Постачальника пеня нараховується від вартості партії товару, в період поставки якої виникло порушення договору, а для Покупця від суми простроченого платежу.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 6 909 грн. 33 коп.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у сумі 789 грн. 06 коп., які також підлягають стягненню з відповідача

За таких обставин, позовна заява ПП «ЛІКОМ» є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у звязку з чим підлягає задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем доказів належного виконання умов Договору до матеріалів справи не надано.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 126,129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного підприємства «ЛІКОМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САГІТТА-Т» (вул.Балківська,124/1 , м.Одеса, 65005, ) на користь Приватного підприємства «ЛІКОМ» (пров.Радищева,3, м.Київ, 03124, , р/р 4281 в АТ «ОТП Банк», від. «Відрадне», м.Київ, МФО 300528) заборгованість у сумі 23 487 грн. 49 коп. , пеню у розмірі 6 909 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 789 грн. 06 коп. , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 вересня 2018 р.

Суддя Н.В. Рога