ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.09.2018 Справа № 908/1957/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун В.Л., розглянувши заяву від 21.09.18 про забезпечення позову

від заявника (позивача): приватного підприємства «ЗЛАГОДА ПЛЮС», 12336, Житомирська область, Черняхівський район, с. Зороків, вул. Перемоги, буд. 57А;

представник заявника: ОСОБА_1, смт Черняхів, вул. Некрасова, 47;

особа, щодо якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову (відповідач): ТОВ «Агрікомаш», 71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 80А, оф. 404.

ВСТАНОВИВ:

27.09.18 до господарського суду Запорізької області від приватного підприємства «ЗЛАГОДА ПЛЮС» (далі ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС») надійшла позовна заява від 21.09.18 про стягнення з ТОВ «Агрікомаш» 105 200,00 грн. передоплати за договором поставки від 24.07.18 № 1700 та заява від 21.09.18 про забезпечення позову.

27.09.18 за наслідками проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 908/1957/18 (зазначена позовна заява та заява про забезпечення позову) передана для розгляду судді Корсуну В.Л.

Вбачається, що у заяві про забезпечення позову ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» просить суд для забезпечення позовних вимог накласти арешт на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Наведена заява ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» обґрунтована тим, що: існує можливість відповідача «обнулити» свої банківські рахунки та розпродати належне йому майно; зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач уникає від виконання зобовязань передбачених договором поставки; у звязку з неадекватною поведінкою відповідача позивачем, для забезпечення отримання товару, залучались правоохоронні органи; розмір статутного капіталу відповідача значно менше заявленої суми боргу до стягнення, як наслідок виконання будь-якого майбутнього рішення у справі може бути утрудненим або неможливим.

Розглянувши заяву ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» від 21.09.18 про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову (крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги), мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч.ч.1,2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права відповідної особи, яка звернулась до суду із відповідною позовною заявою.

В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.

Так, ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши надані до матеріалів позовної заяви документи (зокрема, ті на які заявник посилався у заяві про забезпечення позову), такі як: заява представника ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» ОСОБА_2 про скоєння злочину від 12.09.18; докладна ОСОБА_2 від 14.09.18 на імя директора ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС»; талон-повідомлення від 12.09.18 про прийняття заяви за реєстраційним № 24744 інспектором Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, суд зазначає, що вони не є належними доказами в розумінні ГПК України, які могли б підтвердити наявність в діях відповідача (щодо неправомірного отримання або щодо неповернення позивачу коштів в спірній сумі) злочину передбаченого ст. 190 КК України (шахрайство) та як наслідок, не приймаються судом до уваги при розгляді заяви ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» від 21.09.18 про забезпечення позову.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України, із яким діюче законодавство пов'язує застосування заходів щодо забезпечення позову, зокрема, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання по поверненню передоплати, як то реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо до матеріалів позовної заяви не надав.

Натомість, заява про забезпечення позову, за своїм змістом фактично зводиться до припущень щодо наявності у відповідача можливості обнулити свої банківські рахунки та розпродати належне йому майно, як наслідок на утруднення (неможливість) виконання рішення у майбутньому.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу забезпечення позову, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є її обґрунтованість, що заява ПП «ЗАГОДА ПЛЮС» від 21.09.18 про забезпечення позову не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 86, 136, 137, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволені заяви ПП «ЗЛАГОДА ПЛЮС» від 21.09.18 про забезпечення позову відмовити.

2. Копію цієї ухвали надіслати на адресу учасників справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 28.09.18.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Суддя В.Л. Корсун