ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018м. ДніпроСправа № 904/2876/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Львівського міського Комунального підприємства "ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт Слобожанське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області

про стягнення пені у сумі 6 031,63 грн. за договором про постачання теплової енергії від 02.11.2016 № 1936 Ш.

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 20/09/17-3 від 20.09.2017

СУТЬ СПОРУ:

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" про стягнення пені у сумі 6 031,63 грн. за Договором про постачання теплової енергії від 02.11.2016 № 1936 Ш.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Ухвалою від 02.07.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.07.18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 21.08.2018.

20.08.2018 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив суд про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позов Відповідач зазначив, що згідно з його контррозрахунком нарахування пені Позивачем є необґрунтованим, оскільки заборгованість за теплову енергію була сплачена відповідачем у повному обсязі. Відповідач також зазначив, що термін позовної давності сплив щодо стягнення пені за період 15.05.2017-31.05.2017 щодо несплати заборгованості у розмірі 28249,10 грн., яка нарахована за квітень 2017 та сплачена Відповідачем 16.05.2018. Позивачем за період вересень 2017 нарахована пеня у розмірі 182,49 грн., відповідно до рахунку № 1936Ш-9 від 01.09.2017 який сплачений Відповідачем відповідно до платіжного доручення від 23.10.2017 № 285940, отже нарахування пені за той самий місяць за несплату тієї ж самої заборгованості суперечить діючому законодавству.

Ухвалою суду від 21.08.2018, поновлено строк для надання відзиву на позовну заяву. Відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 18.09.2018 о 11:45 год.

В зв'язку з проходженням суддею Назаренко Н.Г. підготовки в Дніпропетровському регіональному відділенні Національної школи суддів України в період з 17.09.2018 по 21.09.2018, судове засідання, призначене на 18.09.2018, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2018, призначено судове засідання на іншу дату, а саме на 25.09.2018р. о 12:15 год.

25.09.2018 представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 25.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9732/17 за позовом Львівського міського Комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії у розмірі 18 130, 43 грн., встановлено наступні обставини:

02.11.2016 року між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (позивачем-постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (відповідачем - споживачем) укладено договір №1936/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.11.2016 (далі - Договір), за умовами якого постачальник взяв на себе зобовязання з поставки споживачу теплової енергії для опалення та здійснення гарячого водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором (розділ 1 Договору).

Згідно Додатку №1 до Договору позивачем здійснюється поставка теплової енергії на обєкт споживача магазин ТОВ АТБ ОСОБА_1, що знаходиться за адресою вул. Назарука, 1.

Облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

За умовами пункту 6.3 Договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Сторони обумовили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2.3. Договору).

На виконання умов Договору позивачем надано послуги теплопостачання у період з листопада 2016 року по вересень 2017 року згідно актів приймання-передачі теплової енергії та гарячої води.

Виставлені позивачем відповідні рахунки на оплату наданих послуг відповідачем сплачувались не в повному обсязі та з простроченням термінів, встановлених п. 6.3. Договору.

Враховуючи умови п.7.2.3. Договору, в разі прострочки відповідачем термінів оплати наданих послуг теплопостачання у відповідні періоди, позивач, окрім суми наданих послуг згідно акта приймання-передачі, до загальної суми виставляємого рахунку включав суму нарахованої пені.

Надалі, здійснені відповідачем оплати зараховувались позивачем відповідно до приписів ст. 534 ЦК України, а саме: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючі суму наданих позивачем послуг, а також порядку зарахування проведених відповідачем оплат, Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" рахує за ТОВ "АТБ - МАРКЕТ" суму основної заборгованості в розмірі 9 145, 16 грн.

Розглядаючи справу №904/9732/17 господарський суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок основного боргу, 3% річних та інфляційних, у своєму рішенні від 13.02.2018 зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем здійснювались платежі з призначенням "оплата за теплову енергію" із зазначенням місяця, за який позивачем здійснюється оплата.

При цьому, доказів зміни чи коригування призначення платежів в рахунок погашення нарахованої позивачем пені відповідачем до матеріалів справи не додано.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату рахунку №1006825 від 12.12.2016 на суму 25 057, 46 грн. за поставлені позивачем у листопаді 2016 послуги теплопостачання.

Так, з огляду на те, що відповідачем сплачено вказаний рахунок частково - на суму 18 881, 47 грн., розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги теплопостачання у листопаді 2016 року становить 6 175, 99 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Рахунки за грудень 2016 року, березень-травень 2017 р., липень-серпень 2017 р. сплачені відповідачем своєчасно та в повному обсязі.

Рахунки за січень, лютий, червень, вересень 2017 р. сплачені відповідачем в повному обсязі але з порушенням строків встановлених Договором.

У рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9732/17 вказано, що враховуючи фактичну заборгованість за надані послуги теплопостачання у розмірі 6 175, 99 грн. та порушення строків оплати наданих послуг за січень, лютий, червень, вересень 2017 р., суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 3% річних за період з 16.12.2016 по 19.10.2017 у розмірі 318, 84 грн. та інфляційні за період з січня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 630, 99 грн., тоді як в решті 3% річних та інфляційних суд відмовляє за безпідставністю.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9732/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" на користь Львівського міського Комунального підприємства "Львівтеплоенерго" суму 6 175, 99 грн. основного боргу, 318,84 грн. 3% річних, 630,99 грн. інфляційних, 628, 85 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На час розгляду справи, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9732/17 набрало законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/9732/17.

Звертаючись із цим позовом, позивач на підставі п. 7.2.3 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 031,63 грн. за неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати поставленої теплової енергії у період з квітня по вересень 2017 року, що і є причиною виникнення цього спору.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За умовами пункту 6.3 Договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено заборгованість за спожиту теплову енергію наступним чином:

1. За теплову енергію поставлену у квітні 2017 року на суму 28 249,10 грн., сплачено 16.05.2017, згідно з платіжним дорученням №966635 від 16.05.2017 на суму 28 249,10 грн.(а.с.59).

2. За теплову енергію поставлену у травні 2017 року на суму 9300,49 грн., сплачено 09.06.2017, згідно з платіжним дорученням №186329 від 09.06.2017 на суму 9300,49 грн.(а.с.60).

3. За теплову енергію поставлену у червні 2017 року на суму 9300,49 грн., сплачено 04.08.2017, згідно з платіжним дорученням №630364 від 04.08.2017 на суму 9300,49 грн.(а.с.61).

4. За теплову енергію поставлену у липні 2017 року на суму 12 226,26 грн., сплачено 07.08.2017, згідно з платіжним дорученням №644424 від 07.08.2017 на суму 12 226,26 грн.(а.с.62).

5. За теплову енергію поставлену у серпні 2017 року на суму 12 226,26 грн., сплачено 05.09.2017, згідно з платіжним дорученням №886507 від 05.09.2017 на суму 12 226,26 грн.(а.с.63).

6. За теплову енергію поставлену у вересні 2017 року на суму 12 226,26 грн., сплачено 19.10.2017, згідно з платіжним дорученням №254129 від 19.10.2017 на суму 12 226,26 грн.(а.с.64).

Пунктом 7.2.3. договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу пеню наступним чином:

1. За теплову енергію поставлену у квітні 2017 року на суму 28 249,10 грн., пеня за період з 16.05.2017 по 31.10.2017.

2. За теплову енергію поставлену у травні 2017 року на суму 9300,49 грн., пеня за період з 16.06.2017 по 31.10.2017.

3. За теплову енергію поставлену у червні 2017 року на суму 9300,49 грн., пеня за період з 16.07.2017 по 31.10.2017.

4. За теплову енергію поставлену у липні 2017 року на суму 12 226,26 грн., пеня за період з 16.08.2017 по 31.10.2017.

5. За теплову енергію поставлену у серпні 2017 року на суму 12 226,26 грн., пеня за період з 16.09.2017 по 31.10.2017.

6. За теплову енергію поставлену у вересні 2017 року на суму 12 226,26 грн., пеня за період з 16.10.2017 по 31.10.2017.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на те, що позивачем було здійснено нарахування пені на заборгованість за теплову енергію поставлену у травні 2017 р., липень-серпень 2017 р., яка була сплачена відповідачем у встановлені договором строки, тобто до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Про вказаний вище факт було зазначено і у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 у справі №904/9732/17.

За таких обставин суд не вбачає підстав для нарахування пені за на заборгованість за теплову енергію поставлену у травні 2017 р., липень-серпень 2017 р.

Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені нарахованої на заборгованість за теплову енергію поставлену у квітні 2017 р., яка була повністю сплачена 16.05.2017, згідно з платіжним дорученням №966635 від 16.05.2017 на суму 28 249,10 грн.(а.с.59), оскільки з урахуванням п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Щодо нарахованої позивачем пені на заборгованість за теплову енергію поставлену у червні 2017 р. та вересні 2017, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідач здійснив оплату поставленої теплової енергії у повному обсязі, але з порушення встановленого у договорі строку, а саме:

1. За теплову енергію поставлену у червні 2017 року на суму 9300,49 грн., сплачено 04.08.2017, згідно з платіжним дорученням №630364 від 04.08.2017 на суму 9 300,49 грн.(а.с.61). Таким чином, прострочення оплати з 16.07.2017 по 03.08.2017; пеня складає 121,03 грн.

2. За теплову енергію поставлену у вересні 2017 року на суму 12 226,26 грн., сплачено 19.10.2017, згідно з платіжним дорученням №254129 від 19.10.2017 на суму 12 226,26 грн.(а.с.64). Таким чином, прострочення оплати з 16.10.2017 по 18.10.2017; пеня складає 25,12 грн.

Таким чином, загальний обґрунтований розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати теплової енергії становить 146 грн. 15 коп.

Контррозрахунок відповідача суд вважає невірним, оскільки розрахунок пені наданий відповідачем не відповідає п.1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року, яким встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 146 грн. 15 коп.

В решті позовних вимог про стягнення пені на суму 5885,48 грн. суд відмовляє.

Клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 15.05.2017-31.05.2017, нарахованої позивачем на заборгованість, що виникла у квітні 2017 року у розмірі 28 249,10 грн., задоволенню не підлягає оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено порушення субєктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в звязку з необґрунтованістю самої вимоги.

Про наведене зазначає Вищий господарський суд України у постанові Пленуму від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування практики позовної давності у вирішенні господарських спорів вказуючи, що за містом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові за підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її порушення (п. 2.2 Постанови).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" про стягнення пені у сумі 6 031,63 грн. за Договором про постачання теплової енергії від 02.11.2016 № 1936 Ш задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. В. Сухомлинського, 76, ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, ) пеню у розмірі 146 грн. 15 коп. (сто сорок шість грн. 15 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 42 грн. 69 коп. (сорок дві грн. 69 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" пені на суму 5885,48 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.09.2018

Суддя ОСОБА_2