ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2011/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 24 049,89 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю від 21.05.2018 року;

відповідача - ОСОБА_2 (особисто) на підставі паспорту;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафу та пені в сумі 24 049,89 грн. за договором-заявкою № 317-003919 від 28.07.2017 року про надання транспортно-експедиційних послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 20.08.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.08.2018 року було призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, почато у справі № 922/2011/18 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 04.09.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2018 року підготовче засідання було відкладено на 10.09.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року підготовче провадження у справі №922/2011/18 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2018 року

Представник позивача в судовому засіданні 25.09.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.09.2018 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача та відповідача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

28.07.2018 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) було укладено договір-заявку № 317-003919 про надання транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до договору-заявки позивач зобов'язувався організувати перевезення вантажу по маршруту UK, Unit 47 Caswell Road Brackmills Ind Estate Northamton NN4 7PW - Україна, м. Київ, вул. Віскозна, 17а, дата завантаження - 31.07.2017, дата розвантаження - 07.08.2017 - 08.08.2017.

Вартість послуг згідно договору-заявки становила 750 євро + замитнення.

Відповідач умови, зазначені в заявці, виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленою міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу.

09.01.2018 відповідачем було надіслано відповідачу рахунок-фактуру №191 від 08.08.2017, товарно-транспортну накладну (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акт №191 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.08.2017, що підтверджується поштовою квитанцією.

Згідно договору-заявки експедитор оплачує перевізнику вартість послуг протягом 7 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Відповідно до п. 3 договору-заявки, у випадку порушення термінів надання автомобіля перевізником, перевізник сплачує штраф за несвоєчасно виконані обов`язки згідно договору у розмірі 8 євро за кожну годину затримки за офіційним курсом НБУ на дату.

Як вказує позивач, відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору-заявки не забезпечив своєчасну подачу транспортного засобу та останній було подано в місце завантаження 02.08.2017 року о 17:00 год, замість 31.07.2017 року о 09:00.

Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем було направлено оригінали документів, передбачені п. 2 договору-заявки лише 09.01.2018 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку з моменту закінчення перевезення.

Вищенаведені обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав перевізником, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 13519,48 грн. штрафу за порушення терміну подачі транспортного засобу та 10530,41 грн. пені за прострочення направлення оригіналів документів.

Відповідач проти позову заперечує, посилаюсь на те, що транспортний засіб під завантаження було подано 31.07.2017 року, тобто у строк, передбачений договором-заявкою, проте фактичне завантаження відбулося лише 03.08.2017 року. Крім того відповідач вказує на те, що в провадженні господарського суду Львівської області перебувала на розгляді справа за позовом ФОП ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спірним договором-заявкою та рішенням по вказаній справі з відповідача було стягнуто суму основного боргу за перевезення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 ГК України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно ч. 1 ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В даному випадку, позивач вказує на те, що відповідачем було подано транспортний засіб під завантаження 02.08.2017 року о 17:00, що є порушенням терміну, передбаченого договором-заявкою 31.07.2017 року.

Проте дані обставини не підтверджуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

По-перше, у товарно-транспортній накладній (CMR) на перевезення вантажу зазначено лише дату фактичного завантаження товару 03.08.2017 року.

Відповідно до ст. 53 Статуту автомобільного транспорту, який затверджено Радою Міністрів УРСР № 401 від 27.06.1969 р. (зі відповідними змінами) (далі Статут автомобільного транспорту) час прибуття автомобіля під вантаження обчислюється з моменту пред'явлення шофером путьового листа в пункті вантаження, а час прибуття автомобіля під розвантаження - з моменту пред'явлення шофером товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. При наявності в пунктах вантаження і розвантаження (крім станцій залізниць, портів, пристаней і аеропортів) в'їзних воріт або контрольно-пропускних пунктів час прибуття автомобіля під вантаження або розвантаження обчислюється з моменту пред'явлення шофером путьового листа або товарно-транспортної накладної вантажовідправнику або вантажоодержувачу біля в'їзних воріт або на контрольно-пропускному пункті. Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення шоферу відповідно оформлених товарно-транспортних документів на навантажений або вивантажений вантаж. Час пробігу автомобіля від воріт або контрольно-пропускного пункту до місця вантаження або розвантаження і назад виключається при обчисленні часу перебування автомобіля під вантаженням або розвантаженням.

Позивачем в свою чергу не було надано до суду путьового листа з датою про прибуття транспортного засобу від вантаження.

Інші докази, що свідчили б про подачу відповідачем транспортного засобу саме 02.08.2017 року о 17:00 в матеріалах справи відсутні.

В свою чергу зазначення дати завантаження вантажу 03.08.2017 року не може бути належним доказом подачі відповідачем транспортного засобу 02.08.2017 року, оскільки відповідна дата відсутня на товарно-транспортній накладній.

Договір-заявка передбачає відповідальність відповідача у вигляді сплати штрафу лише у випадку порушення термінів надання автомобіля перевізником та не містить застереження щодо порушення термінів завантаження вантажу.

Крім того, п. 7 договору-заявки передбачено, що машина заїжджає на завантаження/замитнення та розвантаження/розмитнення після узгодження з експедитором.

В даному випадку експедитором є позивач, який у відповідності до вищезазначеного пункту договору-заявки мав узгодити завантаження вантажу.

По-друге, пункт 3 договору-зявки, на підставі якого позивач нараховує штраф за прострочення надання автомобілю передбачає нарахування за кожну годину затримки, проте договір-заявка на перевезення не містить відомостей щодо часу надання автомобілю (в годинах), а містить лише дату завантаження - 31.0.2017 року та дату розвантаження-07.08.2017-08.08.2017року, у зв`язку з чим посилання позивача на те, що транспортний засіб мав бути поданий відповідачем о 09:00 є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,

Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачем термінів надання автомобіля перевізником з простроченням на 56 годин, оскільки матеріали справи не містять належних доказів подачі транспортного засобу відповідачем 02.08.2018 року об 17:00 год., у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 13519,48 грн. штрафу, нарахованого позивачем є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 10530,41 грн. пені за прострочення направлення оригіналів документів, суд зазначає наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, нарахування пені передбачено за порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання з повернення грошових коштів. Вказане відповідає положенням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з яким платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, стягнення пені за порушення строку направлення оригіналів документів, суперечить положенням ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки стягнення пені можливо лише за порушення грошових зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 10530,41грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 4, 73, 74, 76, 86, 123,129, 235, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення стягнення 13 519, 48 грн. штрафу та 10 530, 41 грн. пені - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 01.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_7

922/2011/18