ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

27.09.2018 р. м. Ужгород Справа № 907/526/18

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Арда-Трейдинг, м. Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Делфіш, с. Горінчево Хустського району

про стягнення 62 845 грн. 30 коп., в тому числі 57 350 грн. 64 коп. заборгованості за поставлений товар, 3 255 грн. 63 коп. пені та 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Позивача

Відповідача

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Арда-Трейдинг, м. Дніпро заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Делфіш, с. Горінчево Хустського району про стягнення 62 845 грн. 30 коп., в тому числі 57 350 грн. 64 коп. заборгованості за поставлений товар, 3 255 грн. 63 коп. пені та 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних.

Ухвалою суду від 04.09.2018 року відкрито провадження у справі № 907/526/18 у порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначено на 27.09.2018 року на 11 год. 00 хв. без виклику уповноважених представників сторін.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобовязань згідно умов договору поставки № ДФ 014/01/12/16 від 01.12.2016 року, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 57 350 грн. 64 коп. за поставлений товар. Крім того, за порушення термінів оплати отриманого відповідачем товару позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 3 255 грн. 63 коп. (п. 6.5. договору) та три проценти річних в розмірі 2 293 грн. 03 коп. (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, оскільки ухвала господарського суду Закарпатської області від 04.09.2018 року була надіслана йому на адресу, зазначену у позовній заяві та підтверджену відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, у строк, встановлений ухвалою суду від 04.09.2018 року відзиву на позовну заяву у порядку ст. ст. 165, 251 ГПК України та письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суду не надав.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

01.12.2016 року між сторонам спору був укладений Договір поставки № ДФ 014/01/12/16 (надалі Договір), згідно умов якого Постачальник (позивач у справі) зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити у власність покупця (відповідача у справі) товар разом з товаросупроводжувальною документацією, а покупець (відповідач у справі) зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній (п. 1.1. Договору). Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на складі покупця, яка засвідчує момент передачі товару.

Відповідно до п. 5.5. розділу 5 Договору сторони встановили, що покупець перераховує грошові кошти за отриманий товар протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару та передачі постачальником всієї необхідної товаросупроводжувальної документації.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору поставки позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 57 350 грн. 64 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією видаткової накладної № 1633 від 06.03.2017 року, яка підписана представниками сторін з проставленням печаток обох сторін та без будь яких зауважень.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за Договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 57 350 грн. 64 коп. заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено вільне укладення договору сторонами, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобовязання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином.

Матеріалами справи, в тому числі, видатковою накладною № 1633 від 06.03.2017 року, підтверджено факт поставки товару відповідачу та невиконанням останнім зобов'язань щодо оплати за поставлений товар.

Позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за поставлений товар в розмірі 57 350 грн. 64 коп. доведені доданими до матеріалів справи документальними доказами, відповідачем не спростовані.

На підставі та в порядку п. 6.5. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 3 255 грн. 63 коп. пені.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.5. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати за поставлений твар покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання нарахована пеня в розмірі 3 255 грн. 63 коп. за період з 24.07.2017 року по 05.10.2017 року.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом здійснено перерахунок пені з врахуванням розміру облікової ставки НБУ у розмірі 12,5% згідно рішення Правління НБУ від 06.07.2017 року № 418-рш Про розмір облікової ставки, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 2 906 грн. 81 коп. за період з 24.07.2017 року по 05.10.2017 року.

Разом з тим, за прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних за період з 06.04.2017 року по 24.07.2018 року, суд приходить до висновку, що такий здійснений правомірно та з дотриманням порядку нарахування відсотків річних, а тому сума 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 57 350 грн. заборгованості за поставлений товар, 2 906 грн. 81 коп. пені та 2 239 грн. 03 коп. трьох процентів річних документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню. В задоволенні решти заявленої до стягнення суми пені належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, викладених позивачем, не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 762 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Делфіш, Хустський район,с. Горінчево, вул. Жуковського, будинок 62 () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Арда-Трейдинг, м. Дніпро, вул. Собінова, будинок 1 () суму 57 350 (Пятдесят сім тисяч триста пятдесят гривень) грн. заборгованості за поставлений товар, 2 906 (Дві тисячі девятсот шість гривень) грн. 81 коп. пені та 2 239 (Дві тисячі двісті тридцять девять гривень) грн. 03 коп. трьох процентів річних, а також суму 1 762 (Одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 05.10.2018 року

Суддя Пригара Л.І.