ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

25.09.2018

Справа № 910/12771/18

За заявою           Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ»

про                     забезпечення позову

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (далі – заявник) звернулось до господарського суду міста Києва із заявою в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» (далі – боржник) про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майно, що є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» (Код ЄДРОПУ 41806967) - Raption Тгіо 22 кW, що знаходиться за адресою: м. Київ, Броварський пр-т. 52 а територія АЗС «S0САR»; Raption Тгіо 22 kW, що знаходиться за адресою: Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Інститутська, 4 територія АЗС «SОСАR»; Raption 50 DС (50+22 kW) + еVolve22+22kW, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський район 28 км + 680 а/д Київ – Харків-Довжанський територія АЗС «SОСАR»

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» вчиняти відчуження, розпорядження, зміну розташування вищевказаного майна.

Вказана заява мотивована тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (далі - Оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» (далі - Партнер) було укладено Договір комерційного представництва № 01/18 від 01.02.2018 (далі – Договір). В рамках виконання Договору № 01/18, 01.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» (далі - суборендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (далі - орендар) укладено договір суборенди № 02/18 від 01.02.2018 року. Предметом Договору № 01/18 від 01.02.2018 є співпраця сторін по реалізації проекту побудови та експлуатації мережі громадських зарядних станцій для електромобілів. Пуккт 3.1.1. Договору № 01/08 передбачає, що Оператор зобов’язується відшкодувати Партнеру вартість спожитої електроенергії згідно даних електролічильника. Згідно акту приймання – передачі об’єкту cуборенди від 01.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» прийняло в платне користування об’єкти суборенди в Київській області та встановило на них обладнання, за наступними адресами: м. Київ, Броварський пр-т. 53 а, Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Інститутська, 4 , Київська обл., Бориспільський район 28 км + 680 а/д Київ – Харків-Довжанський. Згідно підписаних сторонами актів наданих послуг, станом на 29.08.2018 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» сформувалась заборгованість перед Партнером по компенсації за спожиту електроенергію та винагороду в сумі 160 364, 66 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» було сплачено заборгованість у сумі 29 415, 90 грн., проте сума у розмірі 30 000, 00 грн. залишилась не сплачена. Заявник зазначає, що порушення оплат та перебрендування станцій, може свідчити про відчуження чи намір відчужити активи Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» третій особі, що в подальшому утруднить виконання рішення про стягнення сум заборгованості, штрафу та пені з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ».

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» заяву про забезпечення позову та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах заяви доказів, суд вирішив відмовити в задоволенні означеної заяви, враховуючи наступне.

Так, положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов’язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов’язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об’єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, суд зазначає, що матеріали заяви не містять відомостей стосовно того, що боржником вжито перелік заходів, які могли б свідчити про відчуження чи намір відчуження активів третій особі.

Посилання заявника на інформацію викладену в мережі Інтернет (http://forum/leaf-club.org/viewtopic.php?f=9&t=192&start=100); (http://forum/leaf club. org/viewtopic. php?f=9&t=192&start=120) на форумі про те, що одна із станцій Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» забрендована іншою компанією, відсутність служби підтримки в компанії, може свідчити про фінансові складнощі, реалізацію активів та припинення/ зупинення діяльності не може розглядатися судом, як належний доказ обставин, на які посилається заявник. Посилання заявника на незначні суми чистого прибутку у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ» та фактичне встановлення лише 3 одиниць обладнання, замість 30 запланованих не підтверджено належними доказами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У відповідності до п. 3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” від 26 грудня 2011 року №16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Водночас, позивачем всупереч вимог частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, за висновком суду, позивач лише формально посилається на неможливість виконання рішення суду і не наводить жодного обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника та заборону вчиняти відчуження, розпорядження, зміну розташування майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛС ЕНЕРДЖІ».

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах заяви відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» про забезпечення позову.

2.          Ухвала набирає законної сили 25.09.2018 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                                                              М.Є. Літвінова