ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Черкаси справа № 925/710/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шанс, с. Новий Бурлук, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг, м. Черкаси

про стягнення 151460,25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шанс звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг, в якому просить суд стягнути з відповідача неустойку за недопоставку продукції в розмірі 151 460,25 грн..

Також позивач у позовній заяві просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати останнього на сплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним між сторонами договором поставки від 14.11.2017 №14/11-2-17 щодо поставки позивачу попередньо оплаченого ним товару та на несвоєчасне і неповне повернення відповідачем на вимогу позивача суми попередньої оплати.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

28 липня 2018 року відповідач подав відзив на позов, в якому проти стягнення неустойки та інфляційних заперечив, заперечення вмотивовано наступним. Позивач в порушення чинного законодавства основний борг відповідача просить стягнути у вигляді неустойки. Вважає, що основна сума заборгованості 139 289,60 грн. не є неустойкою, відповідно стягненню у вигляді неустойки не підлягає.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних відповідач вважає за необхідне зазначити наступне. В позовній заяві вірно зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо іншого розміру і процентів не встановлено договором або законом.

За твердженням відповідача він порушив строки поставки товару, а не виконання грошового зобов'язання. Відповідно вимога сплатити такого виду неустойку неправомірна.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд розглядати заявлені позовні вимоги за наступними складовими : основна сума боргу складає 139 289,15 грн, 4178,67 грн. пені, 1665,80 грн відсотків річних, 6326,63 грн. втрат від інфляції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, предмет чи підставу спору не змінив.

У судовому засідання представник відповідача проти позову заперечив з мотивів та підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 20.09.2018 проголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступні обставини справи.

Господарський суд встановив, що 14 листопада 2017 року відповідач, як постачальник, і позивач, як покупець, уклали між собою договір поставки №14/11-2-17 (далі договір), відповідно до п 1.1 та п.1.2 якого постачальник зобовязався поставити покупцеві мінеральні добрива, в т.ч. рідкі добрива, найменування, асортимент, кількість ціна, термін та місце поставки яких вказується у специфікаціях (додатка), а покупець зобовязався прийняти і своєчасно оплати його на умовах цього договору.

Згідно з 4.1 договору розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України, з урахуванням розділу 3 даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно з специфікацією (додатком), що є невідємною частиною даного договору.

У п. 7.7 договору його сторони передбачили, що постачальник за прострочення поставки або недопоставки товару виплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої партії товару, за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості несвоєчасно поставленої партії товару.

14 листопада 2017 року сторони узгодили і підписали специфікацію №1 до договору №14/11-2-17, згідно з якою постачальник зобовязався поставити покупцю товар, вказаний у таблиці №1: 17,6 т. добрива мінерального «POLIFOSKA» 8; 4,4 т. сульфату кальцію; 17,6 т. сульфату кальцію гранульованого загальною вартістю з урахуванням ПДВ 68 240 грн. 26 коп., а також товар, вказаний у таблиці №2: 70,4 т. добрива мінерального «POLIFOSKA» 8; 17,6 т. сульфату кальцію; 70,4 т. сульфату кальцію гранульованого загальною вартістю з урахуванням ПДВ 272961 грн. 04 коп. У свою чергу покупець зобовязався здійснити 100% попередню оплату товару, вказаного у таблиці №1, №2 протягом 1 робочого дня з дати виставлення постачальником рахунку до 10.12.2017 (а.с. 39-40).

14 листопада 2017 року відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №А-000000531 на оплату 13,2 т. добрива мінерального «POLIFOSKA» 8 та 15,8 т. сульфату кальцію загальною вартістю 288617 грн. 30 коп. з урахуванням ПДВ. , рахунок №А-000000531 на оплату 17,6 т. добрива мінерального «POLIFOSKA» 8 та 13,2 т. сульфату кальцію загальною вартістю 349120 грн. 20 коп. з урахуванням ПДВ (а.с. 41-42).

15 листопада 2017 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 637737 грн. 50 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з рахунками від 14.11.2017 №А-000000531, №А-000000531, що підтверджується платіжним дорученням від 15.11.2017 №1114 .

13 грудня 2017 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку ще 216909 грн. 00 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з специфікацією №1 до говору №14/11-2-17 відповідно до платіжного доручення №1247 (а.с. 47) .

14 грудня 2017 року відповідач виставив позивачу рахунок №А-000000592 на оплату 6,6 т. добрива мінерального «POLIFOSKA» 8 та 6,6 т. сульфату кальцію гранульований загальною вартістю 158 086 грн. 50 коп. з урахуванням ПДВ (а.с 42),

14 грудня 2017 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 158 086 грн. 50 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з специфікацією №1 до договору №14/11-2-17, що підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2017 №1250 .

23 січня 2018 року відповідач виставив позивачу рахунок №24 на оплату 15,4 т. сульфату кальцію гранульованого загальною вартістю 107699 грн. 90 коп. з урахуванням ПДВ та рахунок №25 на оплату 22 т. сульфату кальцію гранульованого загальною вартістю 153 857 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ (а.с 43-44).

23 січня 2018 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку 107699 грн. 00 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з рахунком від 23.01.2018 №24, що підтверджується платіжним дорученням від 23.01.2018 № 57 (а.с. 49) .

23 січня 2018 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку ще 153857 грн. 90 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з рахунком від 23.01.2018 №25, що підтверджується платіжним дорученням від 23.01.2018 № 58 (а.с. 50) .

24 січня 2018 року відповідач виставив позивачу рахунок №27 на оплату 22 т. сульфату кальцію гранульованого загальною вартістю 153 857 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ (а.с 45).

24 січня 2018 року позивач перерахував відповідачу на його рахунок в установі банку ще 153857 грн. 10 коп. попередньої оплати за міндобрива згідно з рахунком від 24.01.2018 №27, що підтверджується платіжним дорученням від 24.01.2018 № 60 (а.с. 51) .

Відповідач свої зобовязання за договором №14/11-2-17 та специфікацією №1 щодо поставки товару виконав частково, поставивши позивачу за видатковими накладними: №А-000482 від 16.11.2017 на суму 100166 грн 00 коп., №А-000503 (на суму 362670 грн 00 коп.) та №А-000504 від 11.12.2017 (на суму 362670 грн 00 коп.) міндобрива на загальну суму 8255026 грн. 00 коп. (а.с. 55 57).

Різниця між сплаченими позивачем на користь відповідача коштами і сумою, на яку було поставлено товар станом на 11.12.17 - склала 29140 грн 50 коп.

13 грудня 2017 сторони договору підписали акт узгодження ціни товару № 26 в якому погодили, що ціна товару (вже поставленого 11.12.17р. у кількості 11,39 т) ОСОБА_1 мінеральні «POLIFOSKA» 8 (NPK 8-24-24) складає 169837 грн 75 коп. Відповідно до вище вказаного акту сума коригування ціни складає 5680 грн 90 коп. (а.с. 60)

В подальшому відповідач здійснив поставку товару на суму 42256 грн 50 коп сульфат кальцію гранульований у кількості 6,6 т. що підтверджує видаткова накладна №2 від 23.01.2018 (а.с. 54). Інші 15.4 т сульфату кальцію гранульованого за цією видатковою поставлено згідно виставленого рахунку №24 від 23.01.2018 на загальну суму 107699 грн. 90 коп.

Отож за договором №14/11-2-17 відповідач одержав від позивач 1428146 грн. 90 коп. попередньої оплати за товар, а фактично поставив позивачу товару передбаченого специфікаціями №1 цього договору лише на суму 1288857 грн. 30 коп. Відповідно різниця між сумою здійсненої позивачем попередньої оплати за товар і сумою, на яку відповідач поставив позивачу товар, становить 139289 грн. 60 коп.

04 травня2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шанс направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг, лист за вих. №56 у якому вимагало повернення грошових коштів у сумі 139289 грн. 15 коп. за недопоставлений товар (а.с. 32 -33). Проте, дана претензія залишена відповідачем без відповіді, а вимога без задоволення.

Позивач, виходячи із змісту позовної заяви та розрахунку стягуваних сум пені і 3% річних, суму здійсненої ним за договором №26/04-1-17 попередньої оплати, на яку відповідач не поставив товар і яку відповідач мав повернути позивачу, визначив як грошове зобовязання відповідача перед позивачем і за період прострочення поставки товару з 01.06.2017 по 01.06.2018 нарахував відповідачу до сплати 32726 грн. 02 коп. пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України та 3618 грн. 97 коп. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних, не зважаючи на те, що п. 7.7 договору №26/04-1-17 встановлена пеня за прострочення відповідачем поставки або недопоставку товару, а не за прострочення повернення попередньої оплати. Не передбачає цей договір і процентів річних за прострочення повернення попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 536 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойку (штраф, пеню) визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає настання, зокрема, таких правових наслідків, встановлених договором або законом, у разі порушення зобов'язання, як припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд дійшов до таких висновків.

З укладеного між сторонами договору № 14/11-2-17, який є договором поставки, у позивача як покупця виникли грошові зобовязання з оплати товару, у тому числі попередньої оплати, а у відповідача зобовязання з поставки товару.

Відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за договором № 14/11-2-17 щодо поставки позивачу в установлені цим договором та специфікацією №1 до нього строки попередньо оплаченого товару, тому у позивача виникли передбачені частинами 2 та 3 ст. 693 Цивільного кодексу України права вимагати від відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач не зацікавлений у подальшому виконанні умов договору, а тому вибрав право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати, яку відповідач зобовязаний був повернути позивачу.

Доводи позивача відповідач жодними належними доказами не спростував.

Таким чином сума попередньої оплати в розмірі 139289 грн. 15 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 7.7 договору його сторони передбачили, що постачальник за прострочення поставки або недопоставки товару виплачує покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої партії товару, за кожен день прострочення, але не більше 3% від вартості несвоєчасно поставленої партії товару.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем була нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня в сумі 4178 грн. 67 коп. за період з 24 грудня 2017 року по 02 липня 2018 року на суму непоставленого товару.

В пункті 3 листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів зазначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (постанова від 22.11.2010 N 14/80-09-2056).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що нарахування пені в розмірі 3 % від вартості несвоєчасно поставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підлягає до стягнення з відповідача 4178 грн. 67 коп. пені.

Що стосується вимоги позивача про стягнення інфляційних та річних, то суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 5.2. своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" розяснив, що обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобовязання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобовязання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Таким чином, у позивача немає законних підстав для стягнення з відповідача заявлених у позові інфляційних та річних, нарахованих за прострочення повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин позов в частині вимог про стягнення інфляційних та річних задоволенню не підлягає.

Позивач за платіжним дорученням від 16.05.2018 № 440 сплатив за подання позову 2271грн. 91 коп. судового збору

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2152, 02 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-євро консалтинг (вул. Гоголя, 221, м. Черкаси, 18002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Шанс (вул. Миру, 1, с. Новий Бурлук, Печенізький район, Харківська область, 62822, ) 139289, 15 грн заборгованості, 4178, 67 грн неустойки та 2152, 02 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено і підписано 02.10.2018.

Суддя О.В. Чевгуз