ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" жовтня 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/2125/18

Суддя господарського суду Київської області Христенко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом

Заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до

Авіакомпанії «KISH AIR»

про

про стягнення 12389,24 євро

Встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника прокурора Автономної Республіки Крим (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України (далі – перший позивач) та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі – другий позивач, підприємство) до Авіакомпанії «KISH AIR» (далі – відповідач, авіакомпанія) про стягнення 12389,24 євро, що згідно з офіційним курсом євро до гривні, встановленим Національним банком України на день подання позову становить 409 435,71 грн., з яких 11817,21 євро (що згідно з офіційним курсом євро до гривні, встановленим Національним банком України становить 390 531,45 грн.) боргу, 572,03 євро (що згідно з офіційним курсом євро до гривні, встановленим Національним банком України становить 18 904,27 грн.) пені.

Звернення до суду з даною позовною заявою прокурор обґрунтовує порушенням державних інтересів внаслідок несплати Авіакомпанією «KISH AIR» грошових коштів Державному підприємству обслуговування повітряного руху України за надання у грудні 2017, січні 2018 аеронавігаційних послуг, що на переконання прокурора створює загрозу своєчасного та повного виконання функцій держави та загрозу її економічним інтересам, позаяк, несвоєчасне отримання Державним підприємством обслуговування повітряного руху України вищезазначених коштів ставить під загрозу утримання в належному стані державного майна, переданого йому в господарське відання.

Також прокурор зазначає, що згідно з Статутом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, затвердженого наказом Мінінфраструктури України від 06.04.2016 № 137 на Міністерство інфраструктури України як на уповноважений орган покладено повноваження щодо здійснення контролю за ефективністю використання, збереженням та обліком закріпленого за Украерорухом майна, однак позивачами упродовж одного року з моменту виникнення вказаних вище обставин не вжито заходів щодо захисту інтересів в судовому порядку, що є підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивачів до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Відтак, захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17 та від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17.

Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99, на яке посилається прокурор у позовній заяві, зазначається, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99, прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

З огляду на викладене вище, підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, зокрема, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно. Тому, суд при перевірці обґрунтованості підстав для звернення прокурора з даною позовною заявою досліджує питання можливості здійснення визначеними прокурором позивачами судового захисту їх прав самостійно, належність здійснення захисту ними, та в чому полягає порушення інтересів держави в даному випадку, який на думку прокурора є виключним.

Як вбачається з позовної заяви прокурор зазначив у позовній заяві як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах – Міністерство інфраструктури України. Водночас прокурор просить стягнути кошти на користь самостійного суб’єкта господарювання – Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, тобто, позов подано в інтересах цієї особи, яка і має бути позивачем по справі.

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України здійснює свою господарську діяльність, зокрема, з надання аеронавігаційних послуг, є самостійною юридичною особою, яка має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та згідно з статтею 80 Цивільного кодексу України наділена цивільною правоздатністю, дієздатністю, а відтак вона може бути позивачем у справі та самостійно звернутись до суду з відповідним позовом у разі порушення її прав або не визнання її законних інтересів.

Входження Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до сфери управління Міністерства інфраструктури України також не позбавляє право підприємства самостійно звернутись до суду з відповідним позовом.

Здійснюючи свою господарську діяльність, Украерорух співпрацює з різними контрагентами та в разі потреби не позбавлений можливості, маючи відповідне право самостійно звертатись до суду за захистом своїх прав.

Прокурором не зазначено про наявність обставин неможливості підприємства самостійно звернутись до суду з даним позовом та не доведено твердження, що підприємство чи Міністерство інфраструктури України не належно здійснює захист державних інтересів в розрізі спірних відносин, які склались між самостійними господарюючими суб’єктами, а відтак прокурор не довів виправданість його звернення з даним позовом.

Також прокурор не доводить, що в даному спірному випадку, який виник між самостійними суб’єктами господарювання здійснюються загальнодержавні (політичні, економічні, соціальні та інші) дії, програми, спрямовані на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Отже спірні відносини у даному спорі не стосуються інтересів держави в розумінні вищезазначених приписів рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99, а стосуються виконання зобов’язань самостійних господарюючих суб’єктів.

Довільне та розширене тлумачення прокурором в даному випадку випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає закріпленому у п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя.

Відтак, прокурором не доведено в чому саме у даному спірному випадку відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави та необхідність їх захисту і як наслідок прокурор формально зазначає в позовній заяві Міністерство інфраструктури України, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах без відповідного належного правового обґрунтування.

Враховуючи вищезазначене, у даному випадку немає передбачених законом виключних випадків, в яких прокурор може звернутись за захистом інтересів держави.

Відтак, прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави у даному спорі саме прокурором, а також не обґрунтовано належним чином підстави звернення до суду з позовною заявою з господарського спору між двома юридичними особами, тож не доведено наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в даному спорі у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Аналогічна правова позиція вже була викладена в ухвалі господарського суду Київської області від 05.09.2018 у справі № 911/1898/18 за позовом Заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Авіакомпанії «KISH AIR» про стягнення 12389,24 євро, яка набрала законної сили.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо: відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 4 ст. 53, п. 4 ч. 5 ст. 174, ст. ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України суд, -

Постановив:

Позовну заяву Заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Авіакомпанії «KISH AIR» про стягнення 12389,24 євро повернути без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили у строк та в порядку передбачених ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Ухвала підписана - 01.10.2018.

Суддя                                                      О.О. Христенко