ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2018 р. м. Київ Справа № 911/898/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 57125,24 грн.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 ( довіреність б/н від 20.04.2018 року);

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 57125,24 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.06.2018 року відкрито провадження у справі № 911/898/18, справу № 911/898/18 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.07.2018 року.

В судове засідання 02.07.2018 року представник відповідача не з'явився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 01.06.2018 року не виконав, у звязку з чим ухвалою суду від 02.07.2018 року підготовче засідання у справі № 911/898/18 відкладалось до 23.07.2018 року.

В судовому засіданні 23.07.2018 року представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримав в повному обсязі, зазначив, що уточнень позовних вимог не має. Також зазначив про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані всі наявні в нього докази.

Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 23.07.2018 року не зявився, відповідач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 01.06.2018 року не виконав, про причини неможливості виконання вимог цієї ухвали та неможливості прибуття до суду не повідомив.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 23.07.2018 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.08.2018 року, про що повідомлено сторін ухвалою від 23.07.2018 року.

В судовому засіданні 13.08.2018 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 13.08.2018 року не зявився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 13.08.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ" (далі позивач, ОСОБА_3) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_4) було укладено Договір відповідального зберігання № 25 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_4 приймає на відповідальне зберігання Товари (далі - ОСОБА_4), кількість, асортимент (номенклатура), загальна вартість якого зазначена в Акті прийому-передачі майна, що є невідємною частиною договору.

Факт передачі ОСОБА_4 на зберігання ОСОБА_4 та повернення ОСОБА_3 фіксується Актом прийому-передачі ОСОБА_3, що є невідємною частиною даного договору (п. 2.1 Договору).

Місце зберігання переданого ОСОБА_4 та вартість ОСОБА_4 зазначається в Акті прийому-передачі ОСОБА_4 на зберігання (п. 2.3 Договору).

ОСОБА_4 зобовязаний повернути ОСОБА_5 за першою вимогою протягом одного календарного дня з моменту отримання вимоги. У разі невиконання такої вимоги ОСОБА_4 повинен відшкодувати ОСОБА_5 вартість ОСОБА_5. ОСОБА_6 підлягає уточненню і встановлюється сторонами додатково без письмового узгодження по наступній формулі:

В=В п* (К оп/К нач), де:

В вартість ОСОБА_6 на дату отримання вимоги про повернення ОСОБА_6;

В п вартість ОСОБА_6 на день передачі ОСОБА_6 на відповідальне зберігання згідно Акту прийому-передачі ОСОБА_6;

К нач коефіцієнт, який дорівнює еквіваленту ціни одного долара по курсу, за яким здійснюються торги на міжбанківському валютному ринку України в гривнях, на дату передачі ОСОБА_6 на відповідальне зберігання;

К оп коефіцієнт, який дорівнює еквіваленту ціни одного долара по курсу, за яким здійснюються торги на міжбанківському валютному ринку України в гривнях, на дату отримання вимоги про повернення ОСОБА_6.

У випадку, коли відношення коефіцієнта К оп/ К нач буде мати значення менше одиниці, вартість ОСОБА_6 уточненню не підлягає (п. 3.1.4 Договору).

ОСОБА_4 зобовязаний протягом одного календарного дня з моменту отримання вимоги ОСОБА_3, надати останньому письмовий звіт про кількість, асортимент (номенклатуру), загальна вартість ОСОБА_3, що знаходиться на зберіганні на умовах даного Договору (п. 3.1.5 Договору).

ОСОБА_3 має право у будь-який час вимагати у ОСОБА_4 повернення ОСОБА_4, яке знаходиться на ОСОБА_4 (всього або його частини) (п. 4.2 Договору).

Як стверджує позивач, на виконання зобовязань за Договором ним було передано, а відповідачем прийнято на відповідальне зберігання за період з 07.10.2016 року по 17.07.2017 року ОСОБА_4 на загальну суму 46933,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами прийому-передачі майна на відповідальне зберігання: № Т0-Т6281-002 від 07.10.2016 року на суму 11700,00 грн., № Т0-Т6281-003 від 07.10.2016 року на суму 3735,00 грн., № Т0-Т6281-001 від 07.10.2016 року на суму 6219,00 грн., № Т0-Т6286-004 від 12.10.2016 року на суму 2784,00 грн., № Т0-Т6286-005 від 12.10.2016 року на суму 1286,00 грн., № Т0-Т6291-001 від 17.10.2016 року на суму 1184,00 грн., № Т0-Т6301-002 від 27.10.2016 року на суму 2470,00 грн., № Т0-Т6301-001 від 27.10.2016 року на суму 2682,00 грн., № Т0-Т6342-004 від 07.12.2016 року на суму 13762,00 грн., № Т0-Т7198-001 від 17.07.2017 року на суму 1111,00 грн., які підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені їх печатками.

17.11.2017 року позивач на підставі п. 4.2 Договору надіслав відповідачу ОСОБА_7 вих. № 61/6 від 15.11.2017 року, в якій, у відповідності до п. 3.1.4 Договору просив повернути ОСОБА_4 протягом одного календарного дня з моменту отримання вимоги, яка була доставлена на поштове відділення відповідача 18.11.2017 року, проте була повернута позивачу 21.12.2017 року у звязку з закінченням строку зберігання. Відтак, фактично залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

01.02.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з аналогічною ОСОБА_7 б/н від 30.01.2018 року, яка також проігнорована відповідачем, оскільки як вбачається з даних ПАТ Укрпошти, дана вимога була доставлена на поштове відділення відповідача 03.02.2018 року, проте була повернута позивачу 19.02.2018 року у звязку з закінченням строку зберігання (копії наявні в матеріалах справи). ОСОБА_8 так і не було повернуто позивачу.

У звязку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 46933,00 грн. вартості переданого на зберігання та неповернутого ОСОБА_4 та 383,23 грн. еквівалентного підвищення вартості ОСОБА_4 згідно п. 3.1.4 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

ОСОБА_4 зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1-2 ст. 938 Цивільного кодексу України).

ОСОБА_4 зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч.ч. 1-2 ст. 949 Цивільного кодексу України).

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість (ст. 951 Цивільного кодексу України).

ОСОБА_4 зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 Цивільного кодексу України).

Таким чином, судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді вартості переданого на зберігання та неповернутого ОСОБА_4 в сумі 46933,00 грн.

Окрім того, оскільки відношення курсу гривні до долара на дату отримання вимоги про повернення ОСОБА_4 в порівнянні з відношенням курсу гривні до долара на дату передачі ОСОБА_4 на відповідне зберігання мало значення більше одиниці, вартість ОСОБА_4 підлягала уточненню.

Перевіривши розрахунок еквівалентного підвищення вартості неповернутого позивачу ОСОБА_8 на суму 46933,00 грн., яка підлягала перерахунку за формулою зазначеною в п. 3.1.4 Договору, судом встановлено ряд недоліків, зокрема, позивач помилково при обрахунку коефіцієнту К нач враховував не курс долара за яким здійснювались торги на міжбанківському валютному ринку України в гривнях, а курс НБУ долара до гривні, окрім того, позивач помилково при обрахунку коефіцієнту К оп враховував не дату отримання відповідачем вимоги про повернення ОСОБА_4 (фактично дату повернення ПАТ Укрпошта позивачу вимоги про повернення ОСОБА_4, зокрема 21.12.2017 року та 19.02.2018 року), а 02.04.2018 року.

Судом було здійснено правильний розрахунок еквівалентного підвищення вартості ОСОБА_4 з врахуванням усіх виявлених недоліків, згідно з яким нарахована судом сума є більшою, ніж заявлено позивачем, а оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню 383,23 грн. уточненої вартості ОСОБА_4 як заявлено позивачем та 46933,00 грн. вартості ОСОБА_4 переданого і не повернутого зі зберігання, що разом складає 47316,23 грн.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати вартості неповернутого ОСОБА_4, позивач просить стягнути з відповідача 9386,60 грн. неустойки у вигляді пені в розмірі 0,5% на підставі п. 5.6 Договору нарахованої на суму 46933,00 грн. за період з 21.02.2018 року по 02.04.2018 року та 422,41 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 21.02.2018 року по 02.04.2018 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У випадку неповернення ОСОБА_5 за першою вимогою, ОСОБА_4 повинен додатково виплатити ОСОБА_5 неустойку у розмірі 0,5 % від вартості ОСОБА_5 за кожен день затримки (п. 5.6 Договору).

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня за фактичний період прострочення на фактичну суму боргу, у звязку чим вказана вимога є правомірною та обґрунтованою.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому розрахунку пені, оскільки позивачем помилково нараховано пеню в розмірі 0,5% від вартості ОСОБА_5, що перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що суперечить ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Судом було здійснено правильний розрахунок пені, згідно з яким за заявлений позивачем період на заявлену суму боргу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України підлягає стягненню 1769,31 грн. пені.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних, судом встановлено, що вказані нарахування проведено по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено і не спростовано, у звязку з чим інфляційні підлягають задоволенню в заявленій сумі 422,41 грн.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 49507,95 грн. з яких: 46933,00 грн. вартості неповернутого ОСОБА_5, 383,23 грн. еквівалентного підвищення вартості ОСОБА_5, 1769,31 грн. пені, 422,41 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1527,05 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 57125,24 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08132, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ"(08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 41, офіс 20, ідентифікаційний код 39105631) 46933 (сорок шість тисяч девятсот тридцять три) грн. 00 коп. вартості неповернутого ОСОБА_5, 383 (триста вісімдесят три) грн. 23 коп. еквівалентного підвищення вартості ОСОБА_5, 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят девять) грн. 31 коп. пені, 422 (чотириста двадцять два) грн. 41 коп. інфляційних та 1527 (одна тисяча пятсот двадцять сім) грн. 05 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛА КИЇВ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 57125,24 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.08.2018 р.

Суддя Т.П. Карпечкін