ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/8875/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О.О. Мамалуй - головуючий, Л.В. Стратієнко, В.І. Студенець,

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНСОЛЕ"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2018р.

у складі колегії суддів: І.А. Іоннікова - головуючий, К.В. Тарасенко, О.В. Тищенко

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНСОЛЕ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА"

про стягнення 7077761,70 грн.

за участю представників учасників:

позивача: адвокат О.Ю. Архіпов

відповідача: адвокат Т.І. Слюсар

третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "ФК "ФІНСОЛЕ" звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" про стягнення 4 383 580, 19 грн. основного боргу, 3 438 486, 96 грн. пені, 271 833, 83 грн. 3% річних, 853 737, 46 грн. збитків від інфляції та 15 843 044, 40 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за контрактом на поставку сільськогосподарської продукції від 19.08.2015р. №06/0058, укладеним між ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" як постачальником та ТОВ "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" як покупцем. Позивач стверджує, що відповідач оплату отриманого від постачальника товару не здійснив, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на яку позивач ТОВ "ФК "ФІНСОЛЕ" набув як фактор за договором надання послуги з факторингу від 26.05.2017р. №ДФ-26-05-1.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2018р. позов було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 4383850,19 грн., 3% річних в сумі 298342,02 грн., інфляційні втрати в сумі 1236191,24 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 88775,76 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 85000,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення зокрема тим, що жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 4383850,19 грн. до суду не подано, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Суд першої інстанції зазначив, що контрактом № 06/0058 не передбачено спеціального порядку передачі документів від постачальника покупцеві, а матеріали справи не містять письмових звернень або претензій відповідача до постачальника, пов'язаних із неналежним повідомленням постачальником про обраний порядок розрахунків за контрактом. Суд першої інстанції констатував, що постачальник на підставі п. 9.5 Контракту правомірно розірвав контракт в односторонньому порядку. Суд також відзначив, що відповідач не повідомляв постачальника про реалізацію ним права на притримання оплати до порушення провадження у справі №910/8875/17, що суперечить вимогам ст. 595 Цивільного кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 01.08.2018р. рішення господарського суду м. Києва у справі №910/8875/17 скасував, та прийняв нове рішення, яким відмовив у позові.

Апеляційний суд обґрунтовує свою постанову зокрема тим, що в момент укладення договору факторингу у ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» не існувало жодних грошових вимог до ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ». Апеляційний суд зазначає, що відповідачем строк оплати за поставлений товар не порушувався, оскільки ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» не виконало передбачених контрактом умов для оплати товару. За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку про те, що у ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» не було підстав для одностороннього розірвання Контракту, отже дію Контракту припинено не було.

Апеляційний суд вважає, що факт підписання контракту свідчить про те, що ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» було обізнане про наявність у відповідача права притримання оплати товару до усунення постачальником відповідних порушень умов укладеного правочину, а у відповіді на претензію відповідач повідомив останнього про можливі наслідки прострочення поставки товару за контрактом.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, ТОВ "ФК "ФІНСОЛЕ" звернулося до господарського суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про ненастання у відповідача обов'язку з оплати товару. Позивач вважає, що контрактом не встановлено спеціального порядку передачі документів від постачальника покупцю, а відповідач до порушення провадження у справі №910/8875/17 ніколи не повідомляв постачальника про необхідність надання статутних та реєстраційних документів.

Позивач зазначає, що повідомлення відповідача про обраний порядок розрахунків здійснювалося постачальником за допомогою телефонного зв'язку, що не суперечить умовам контракту № 06/0058.

Позивач в касаційній скарзі наполягає на тому, що відповідач не повідомляв постачальника про реалізацію ним права на притримання оплати товару до порушення провадження у справі №910/8875/17, хоча повинен був це зробити згідно вимог ст. 595 Цивільного кодексу України.

Позивач в касаційній скарзі вказує, що відповідач неодноразово порушував строки оплати за контрактом № 06/0058 протягом його дії, а частину 5 товару взагалі не оплатив, тому постачальник правомірно, керуючись п. 9.5 контракту, розірвав його в односторонньому порядку.

Позивач в касаційній скарзі зазначає, що рішенням господарського суду Київської області від 05.10.2017р. у справі №911/2247/17, яке залишено без змін апеляційним судом та Верховним Судом, відмовлено ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» в задоволенні позову про визнання недійсним договору з надання послуг факторингу від 26.05.2017р. №ДФ-26-05-1. Позивач вказує, що відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником щодо обмеження відступлення права грошової вимоги.

4. Позиції учасників справи щодо касаційної скарги

ТОВ "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ФК "ФІНСОЛЕ" вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач заперечує проти аргументів касаційної скарги з мотивів, викладених апеляційним судом в оскаржуваній постанові, вважає дану постанову такою, що ухвалена у відповідності до вимог матеріального та процесуального права і просить залишити її без змін.

Третьою особою ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» відзив на касаційну скаргу до справи не надано, представник третьої особи в судове засідання суду касаційної інстанції не з'явився.

5. Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

19.08.2015р. між ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» (покупцем) та ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» (постачальником) укладено контракт на поставку сільськогосподарської продукції №06/0058 (далі у тексті постанови - Контракт), відповідно до якого постачальник зобов'язується продати та передати у власність покупця насіння соняшнику врожаю 2015 року (товар), а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар (п. 1.1. Контракту).

Пунктом 3.1. Контракту, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 28.09.2015 №6, сторони погодили, що кількість товару, яка постачається за Контрактом, становить 10000 метричних тонн (далі - МТ) +/- 2% за вибором ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА».

Згідно з п. 4.2. Контракту товар постачається автомобільним та/або залізничним транспортом. Строк поставки товару встановлено з 01 вересня 2015 року по 15 листопада 2015 року включно. Товар за даним Контрактом постачається окремими партіями, які складають окремі частини товару. Кількість товару в кожній окремій частині товару та період, протягом якого вона була поставлена, буде визначатись сторонами у відповідній додатковій угоді щодо визначення остаточної ціни та відповідно загальної вартості такої частини товару.

Згідно п. 5.1. Контракту оплата товару, що поставляється за даним контрактом, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% вартості відповідної частини товару - протягом 3 банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче:

· поставка відповідної частини товару;

· визначення якості й залікової ваги відповідної частини товару;

· пред'явлення рахунку-фактури;

· підписання постачальником наданого та підписаного покупцем акту формування остаточної ціни на відповідну частину товару, який має бути наданий та підписаний покупцем не пізніше наступного дня після дати поставки частини товару;

· підписання постачальником наданої та підписаної покупцем відповідної додаткової угоди до даного Контракту щодо узгодження остаточної ціни та відповідно загальної вартості відповідної частини товару за даним контрактом, який має бути наданий та підписаний покупцем не пізніше наступного дня після дати поставки частини товару;

· передача покупцю документів, зазначених в п. 6.1. даного Контракту;

· розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних;

· реєстрація податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних;

· перевірка покупцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, що має бути проведена в день отримання податкової накладної.

Пунктом 5.2. Контракту передбачено, що оплата товару, який поставляється за цим Контрактом, може проводитись і в іншому порядку, а саме:

- 80% вартості відповідної частини товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати останньої з подій, зазначених нижче:

· поставка відповідної частини товару;

· визначення якості й залікової ваги відповідної частини товару;

· пред'явлення рахунку-фактури;

· підписання постачальником наданого та підписаного покупцем акту формування остаточної ціни на відповідну частину товару, який має бути наданий та підписаний покупцем не пізніше наступного дня після дати поставки частини товару;

· підписання постачальником наданої та підписаної покупцем відповідної додаткової угоди до даного Контракту щодо узгодження остаточної ціни та відповідно загальної вартості відповідної частини товару за даним Контрактом, який має бути наданий та підписаний покупцем не пізніше наступного дня після дати поставки частини товару;

· передача покупцю документів, зазначених в п. 6.1. даного Контракту;

- 20% вартості відповідної частини товару - протягом 3 (трьох) банківських днів дати останньої з подій, зазначених нижче:

· реєстрація податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних;

· розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних;

· перевірка покупцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, що має бути проведена в день отримання податкової накладної.

У пункті 5.3. Контракту вказано, що покупець зобов'язаний провести оплату відповідної частини товару у порядку, визначеному в п. 5.1. або п. 5.2. за вибором постачальника, про що останній сповіщає покупця будь-яким зручним способом не пізніше ніж за один календарний день до дати виставлення рахунку-фактури на сплату відповідної частини товару.

Згідно з п. 6.1. Контракту постачальник зобов'язується передати покупцеві одночасно з товаром наступні документи:

· видаткова накладна на товар;

· податкова накладна на товар, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з чинним законодавством України;

· посвідчення про якість товару, видане акредитованою лабораторією (за наявності);

· товарно-транспортна накладна на товар, при постачанні автомобільним транспортом, яка має бути оформлена належним чином у відповідності з вимогами чинного законодавства, з обов'язковим зазначенням у відповідних графах області та району, з яких поставляється товар або залізнична накладна на Товар, при постачанні залізничним транспортом, яка має бути оформлена належним чином у відповідності з вимогами чинного законодавства;

· засвідчені підписом керівника та печаткою постачальника статутні та реєстраційні документи останнього (надаються покупцю одноразово).

Згідно з п. 7.4. Контракту, у випадку несвоєчасної поставки товару, та/або поставки товару в меншій кількості, ніж передбачено даним Контрактом або відповідною додатковою угодою до нього, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію в вигляді притримання оплати товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення.

Пунктом 9.5. Контракту встановлено, що постачальник вправі розірвати даний Контракт в односторонньому порядку якщо: покупець прострочив оплату товару, більше як на 10 календарних днів, за виключенням випадків, коли таке прострочення виникло внаслідок обставин, які неможливо було передбачити, а саме, у випадку затримки із зарахування обслуговуючим банком постачальника грошових коштів, перерахованих покупцем в якості оплати за товар.

В пункті 9.10. Контракту сторони погодили, що передача прав та обов'язків за даним Контрактом третім особам допускається тільки за письмовою згодою сторін.

Відповідно до умов Контракту між ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» та ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» були укладені наступні додаткові угоди, якими узгоджувались ціни та загальна вартість частин товару, їх кількість та періоди поставки: від 07.09.2015р. №1/1; від 08.09.2015 р.№2, від 10.09.2015р. №3, від 21.09.2015р. №5, від 29.09.2015р. №7; від 06.10.2015р. №8.

На виконання умов Контракту, ТОВ «ІСТ ОЙЛС УКРАЇНА» поставило на адресу ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» товар у загальній кількості 8765,24 МТ (вісім тисяч сімсот шістдесят п'ять тонн 240 кг), а саме:

1) за додатковою угодою №1/1 від 07.09.2015р. до Контракту було поставлено товар у кількості 1365,380 МТ (частина товару 1).

2) за додатковою угодою №2 від 08.09.2015р. до Контракту було поставлено Товар у кількості 2 165,740 МТ (частина товару 2).

3) за додатковою угодою №3 від 10.09.2015р. до Контракту було поставлено Товар у кількості 2 365,220 МТ (частина товару 3).

4) за додатковою угодою №5 від 21.09.2015р. до Контракту було поставлено Товар у кількості 852,280 МТ (частина товару 4).

5) за додатковою угодою №7 від 29.09.2015р. до Контракту було поставлено Товар у кількості 1 230,100 МТ (частина товару 5).

6) за додатковою угодою №8 від 06.10.2015р. до Контракту було поставлено Товар у кількості 786,520 МТ (частина товару 6).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що поставлений на адресу ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» товар, за виключенням частини товару 5, був оплачений ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» у повному обсязі. Частина товару 5 у кількості 1230,100 МТ сплачена ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» частково в сумі 6000000,00 грн. Залишок несплаченої вартості частини товару 5 становить 4383850,19 грн.

26.05.2017р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНСОЛЕ» (фактором) та ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» (клієнтом) було укладено договір надання послуги з факторингу №ДФ-26-05-1 (далі - договір факторингу).

Відповідно до п. 1.1. цього договору ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» зобов'язується передати грошові кошти в сумі 12000000 грн. в розпорядження ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» за плату (фінансування під відступлення права вимоги), а ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» зобов'язується відступити ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» своє право грошової вимоги за Контрактом (включаючи всі зміни, додатки, специфікації та додаткові угоди) до ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» в розмірі 24788952,85 грн. а також сплатити ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» винагороду відповідно до п. 2.3. цього договору.

Згідно з пп. 1.1.3. п. 1.1. договору факторингу права грошової вимоги вважаються відступленими ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» в день підписання цього договору та додатку №2 до нього. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» останній стає кредитором по відношенню до ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» та набуває відповідного права вимоги.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить суд касаційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання, серед іншого, можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Частина 2 вказаної статті ЦК України передбачає, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, пункт 5 додаткової угоди №7 від 29.08.2015 до Контракту визначає, що усі розрахунки між сторонами здійснюються на підставі положень розділу 5 «ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ» Контракту.

Умовами Контракту визначено перелік умов, з настанням яких у відповідача ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» виникає зобов'язання з оплати поставленого товару, зокрема, в пунктах 5.1. та 5.2. Контракту сторони домовились, що оплата товару здійснюється відповідачем після передачі постачальником ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» покупцю ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» документів, зазначених у п. 6.1. Контракту.

В пункті 5.3. Контракту зазначено, що покупець ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» зобов'язане провести оплату відповідної частини товару у порядку, визначеному в п. 5.1. або п. 5.2. за вибором постачальника ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА», про що постачальник сповіщає покупця будь-яким зручним способом (факсом та/або електронною поштою та/або телефонним зв'язком, у тому числі, зазначеним в п. 9.17.) не пізніше, ніж за один календарний день до дати виставлення рахунку-фактури на сплату відповідної частини товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд дійшов до правильного висновку про те, що сторони Контракту - постачальник та покупець, діючи вільно, з урахуванням вимог законодавства, розумності та справедливості, самостійно визначили умови контракту, в тому числі і умови, передбачені в пункті 5.3.

Визначеними сторонами Контракту умовами пункту 5.3. виникнення обов'язку покупця по оплаті товару поставлене в залежність від виконання постачальником певних дій, а саме:

1) обрання постачальником порядку оплати (з тих варіантів порядку оплати, які перелічені в п. 5.1. та п. 5.2. Контракту);

2) сповіщення постачальником покупця про обраний ним порядок оплати будь-яким зручним способом.

Саме після здійснення вказаних дій, після сповіщення постачальником покупця про те, в якому порядку він повинен платити за товар, у покупця виникає обов'язок з оплати - такі договірні умови передбачили сторони Контракту в пункті 5.3.

Відповідно до ст. 13 та ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач під час розгляду справи в попередніх інстанціях і в касаційній скарзі стверджує, що ТОВ «ІСТ ОІЛС Україна» повідомляло покупця-відповідача про обраний порядок оплати телефонним зв'язком. Однак відповідач і під час досудових перемовин з постачальником (том справи 1 аркуш 71) і під час судового розгляду справи №910/8875/17 неодноразово заперечував проти цього. Отже, належне повідомлення відповідача постачальником про обраний ним порядок оплати є обставиною, яка потребує доведення в господарському процесі. Між тим, як правильно зазначив апеляційний суд в оскаржуваній постанові, ця обставина позивачем по справі не доведена, ніяких доказів цього факту до матеріалів справи не надано.

Апеляційний суд правомірно відхилив доводи позивача про підтвердження обраного способу оплати товару фактично здійсненими відповідачем сплатами за товар по попередніх додаткових угодах та по додатковій угоді №7. Верховний Суд відзначає, що оплата покупцем товару (шляхом застосування одного з передбачених Контрактом способів) до виникнення договірного обов'язку на це є добровільною, такою, що здійснюється на розсуд та ризик покупця і не є підтвердженням того, що їй передувало належне повідомлення постачальником покупця про обраний ним спосіб (порядок) оплати за Контрактом.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що обов'язок з оплати поставленого товару у відповідача не наступив. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.04.2018р. у справі №916/804/17.

Виходячи з викладеного суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав безпідставним застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: нарахування 3% річних в сумі 298342,02 грн. та інфляційних втрат в сумі 1236191,24 грн. Правомірним є і висновок апеляційного суду про те, що відповідачем строк оплати за поставлений товар не порушувався (оскільки ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» не виконало передбачених контрактом умов для оплати товару), тому у постачальника не було підстав для одностороннього розірвання Контракту, отже дію Контракту припинено не було.

Верховний Суд констатує, що господарюючий суб'єкт не може бути примушений до виконання господарського зобов'язання, якщо обов'язок з такого виконання у цього суб'єкта ще не виник. Пеня за невиконання грошового зобов'язання до виникнення обов'язку з його виконання також не може нараховуватись. Не застосовуються в цьому випадку і заходи фінансової відповідальності, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд погоджується зі ствердженням скаржника ТОВ «ФК «Фінсоле» про те, що положения ст. 595 Цивільного кодексу України вимагають обов'язкового повідомлення контрагента за договором про застосування притримання як опертивно-господарської санкції. Позиція суду апеляційної інстанції про здійснення відповідачем саме притримання оплати не є обґрунтованою.

Верховний Суд констатує, що притримання оплати може відбуватися тоді, коли у покупця виник обов'язок зі здійснення такої оплати, однак він правомірно і свідомо утримується від виконання цього обов'язку з метою примушення контрагента до належного виконання господарського зобов'язання. Між тим, як зазначено вище, обов'язку з оплати товару у покупця ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» взагалі не виникло, оскільки постачальник ТОВ «ІСТ ОІЛС УКРАЇНА» не повідомив його про те, який саме порядок оплати ним обраний, хоча був зобов'язаний це зробити згідно пункту 5.3 Контракту.

Верховний Суд зазначає, що в п. 6.1 Контракту визначено обов'язок постачальника передати покупцю засвідчені підписом керівника та печаткою постачальника статутні та реєстраційні документи останнього (надаються покупцю одноразово).

І пункт 5.1 і пункт 5.2 Контракту, визначаючи альтернативні порядки оплати, пов'язують оплату товару з настанням певних подій, однією з яких зазначена передача покупцеві визначених п. 6.1. Контракту документів. Відповідач стверджує, що ці документи постачальником йому не передавалися. Позивач зазначає, що спеціального порядку передачі цих документів контрактом не передбачено. Апеляційним судом встановлено, що доказів передачі вказаних документів від постачальника покупцеві до матеріалів справи не надано.

Верховний Суд констатує, що виходячи з тексту пунктів 5.1 та 5.2 Контракту, встановлення факту передачі вищевказаних документів покупцеві може мати значення для встановлення строків оплати, після того, як обов'язок з оплати товару вже виник. Такий обов'язок (як зазначено в п 5.3) виникає у покупця після обрання постачальником одного з порядків оплати, визначених в п. 5.1 або п.5.2 Контракту, після чого, виходячи з дати останньої з подій, перелічених в цих пунктах (в тому числі події передачі покупцю статутних документів постачальника) визначається строк оплати.

На підставі вищевикладеного Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ФІНСОЛЕ» у справі №910/8875/17 правомірним. Відповідно до ч.2 ст.309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7. Висновки суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного Верховний Суд, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування Київським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови від 01.08.2018р. у справі №910/8875/17 вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНСОЛЕ" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2018р. у справі №910/8875/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л.В. Стратієнко

Суддя В.І. Студенець