ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" вересня 2018 р. Cправа № 902/277/18

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Німенко О.І. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МВН", м.Вінниця

до департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, м.Вінниця

до Вінницької міської ради, м.Вінниця

про визнання права власності на майно

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, діє за довіреністю;

відповідачів ОСОБА_2, діє за довіреністю та по посвідченню

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Вінницької області 01.06.2018 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "МВН" до департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради та Вінницької міської ради про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані в м.Вінниці по вул.Максимовича, 43б, загальною вартістю 1013215,00 грн.

Ухвалою суду від 05.06.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/277/18; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі №902/277/18 призначити на 31.07.2018.

В судовому засіданні, 31.07.2018, суд, сприяючи учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України, зокрема на подання доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані вимоги, оголосив перерву до 21.08.2018, про що представники сторін повідомлені під розпис.

Ухвалою суду від 21.08.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі №902/277/18, призначити справу №902/277/18 до розгляду по суті, повідомити учасникам справи, що розгляд справи по суті відбудеться 19.09.2018.

На визначену судом дату з'явились всі учасники справи. Представник позивача позові вимоги підтримав у повному об'ємі, представник відповідачів проти позову не заперечив.

Судовий розгляд справи здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів товариству з обмеженою відповідальністю «МВН» на підставі державного акту ЯЖ №750181 від 25.06.2008 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,5159 га, що розташована в м.Вінниці по вул.Максимовича 436, та має цільове призначення - «для розміщення АЗС» (т.1 а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право власності, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №120 від 05.07.2004, АЗС, що розташована в м.Вінниці по вул.Максимовича, 436 в цілому належить на праві приватної власності позивачу (т.1 а.с.18).

Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради надано висновок про єдині умови та обмеження використання земель, визначених для містобудівних потреб. Відповідно до вказаного висновку земельна ділянка по вул.Максимовича, 43б відповідно до плану зонування міста знаходиться в комунально-складській зоні в межах санітарно-захисної зони. Комунальна складська зона слугує для розміщення підприємств по обслуговуванню автомобілів (т.1 а.с. 19,20).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації товариству з обмеженою відповідальністю «МВН» видано дозвіл №211 від 06.09.2007 на виконання будівельних робіт з будівництва магазину по продажу автомобілів та автомобільних аксесуарів по вул.Максимовича 43б в м.Вінниці (т.1 а.с.68).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області товариству з обмеженою відповідальністю «МВН» 27.06.2008 надано дозвіл №142 на виконання робіт з будівництва компресорної, кафетерію, реконструкції та добудови адміністративної будівлі та автомийки по вул.Максимовича 43б в м.Вінниці (т.1 а.с.69).

Вищевказані дозволи були видані відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за №15-П/2007 від 04.09.2007. Дана проектна документація була розроблена відповідно до архітектурно - планувального завдання №17, що затверджене начальником відділу містобудування та архітектури, головним архітектором Вінницької районної адміністрації 03.04.2006 (т.1 а.с.23-67).

По закінченню будівництва товариство з обмеженою відповідальністю «МВН» з метою прийняття закінчених будівництвом об'єктів до експлуатації подало до департаменту державної архітектуно-будівельної інспекції у Вінницькій області декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності (а.с.70-76).

Однак, департаментом державної архітектуно-будівельної інспекції у Вінницькій області позивачу було відмовлено у реєстрації декларації, про що повідомлено листами від 19.04.2016 та від 10.06.2016 з посиланням на відсутність розрахунку класу об'єкта будівництва та визначення категорії складності.

Оглянувши проектну документацію, на підставі якої видався дозвіл №142 від 27.06.2008 на виконання будівельних робіт, судом встановлено, що клас зазначеної будівлі - ІІ (т.1 а.с.28).

Згідно висновку, що складений технічним експертом ОСОБА_3 та затверджений приватним підприємством "Інвест - Сервіс" 18.08.2018, за результатами проведення технічного обстеження будівлі автоцентру (літера "Б") з підвалом (літера "п/Б"), магазину по продажу автомобілів та автомобільних аксесуарів (літера "Д") з підвалом (літера "п/Д") по вул.Максимовича, 43Б у м.Вінниці встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість.

Відповідно до оцінки технічного стану у відповідності з вимогами ДСТУ-НБВ.1.2-18:2016 "Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану" встановлено, що несуча здатність конструкції та міцність будівель в цілому не порушена та в подальшому можуть експлуатуватися за призначенням.

При виконанні правил експлуатації, вимог пожежної безпеки та рекомендацій наданих в даному документі гарантуються довговічність, міцність та надійність несучих будівельних конструкцій в межах нормативного терміну.

З огляду на вищезазначені обставини, посилаючись на приписи ст. ст. 319, 321, 328, 392 ЦК України, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «МВН» на завершене будівництво.

Розглянувши заявлений позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України закріплено право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом подання позову про визнання права.

Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено судом майно, право власності на яке є предметом спору, не зареєстровано.

Відповідно до частини пятої статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи, що позивачем не надано відповідний документ, який посвідчує його право на майно, суд дійшов висновку, що до відносин, які склались у даній справі положення ст.392 ЦК України не підлягають застосуванню.

Разом з цим, за загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Однак у визначених у ст.376 ЦК України випадках право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду, а саме на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

Аналіз положень ст.376 ЦК України свідчить про те, що можливість визнання права власності на самочинне будівництво перш за все пов'язана з наявністю права власності чи права користування земельною ділянкою, відведення її з метою забудови, наявності згоди власника (користувача) на визнання цього права.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований спірних об'єкт належить товариству з обмеженою відповідальністю «МВН» на праві власності згідно державного акту ЯЖ №750181 від 25.06.2008, цільове призначення земельної ділянки - розміщення АЗС.

Даний спір доведений до суду внаслідок відмови відповідача у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об'єкта, до яких застосовується ч.5 ст.376 ЦК України. При цьому дотримання прав інших осіб пов'язане із встановленням факту дотримання будівельних норм і правил, підтверджується технічним звітом з висновком експерта, що затверджений 18.08.2018 приватним підприємством "Інвест - Сервіс", технічним паспортом на громадський будинок, виготовленим комунальним підприємством "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 04.06.2015.

Враховуючи, що нерухоме майно збудоване на земельній ділянці, яка належить позивачу та виділена для зазначених цілей, проведення будівельних робіт позивачем здійснено за наявності дозволу та без порушення будівельних, санітарних та інших норм, не порушує права інших осіб, приміщення перебуває у володінні позивача, не порушує прав та інтересів власників та користувачів суміжних земельних ділянок та інших осіб і не завдає істотної шкоди навколишньому природному середовищу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю "МВН" (, адреса: м.Вінниця, ОСОБА_4, 6, кв.16) права власності на наступні об'єкти нерухомого майна у відповідності до технічного паспорту, що виготовлений КП «ВООБТІ» станом на 04.06.2015р.: магазин по продажу автомобілів та автомобільних аксесуарів літ. «Д»; підвал літ. «п/Д»; тамбур літ «д»; компресорна літ. «Е»; будівля кафе літ. «Ж»; навіс літ. «ж». підлягають задоволенню на підставі ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, з огляду на вищевикладене в своїй сукупності, заявлені позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

За правилами частини 9 статті 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 18, 42, 46, 73, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "МВН" (код юридичної особи: 32538118, адреса: м.Вінниця, ОСОБА_4, 6, кв.16) право власності на наступні об'єкти нерухомого майна у відповідності до технічного паспорту, що виготовлений КП «ВООБТІ» станом на 04.06.2015: магазин по продажу автомобілів та автомобільних аксесуарів літ.«Д»; підвал літ.«п/Д»; тамбур літ.«д»; компресорна літ.«Е»; будівля кафе літ.«Ж»; навіс літ.«ж».

3. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01 жовтня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - ТОВ "МВН" (ОСОБА_4, 6, кв.16, м.Вінниця, 21036);

3 - відповідачу 1 - Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради (вул.Театральна, 29, м.Вінниця, 21100);

4 - відповідачу 2 - Вінницькій міській раді (вул.Соборна,59, м.Вінниця, 21100).