номер провадження справи 17/81/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 Справа № 908/1660/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/1660/18:

за позовною заявою: концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а

до відповідача: комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради, 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29А

про стягнення 29 221,29 грн.

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 12.03.18 № 231/20-19

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 17.08.18 № 18-16

СУТЬ СПОРУ:

21.08.18 до господарського суду Запорізької області звернувся концерн Міські теплові мережі (далі концерн МТМ) із позовною заявою від 17.08.18 № 1735 до комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради (надалі КП Наше місто ЗМР) про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.01.17 № 110607 в сумі 29 221,29 грн., а саме: 27 465,52 грн. основного боргу, 1 329,96 грн. пені, 304,46 грн. інфляційних втрат та 121,35 грн. 3 % річних. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, умовами договору, Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», ст. ст. 4, 12, 27, 162-164, 171 ГПК України.

21.08.18 автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Корсун В.Л.

Ухвалою від 27.08.18 суддею Корсун В.Л. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/1660/18, якій присвоєно № провадження 17/81/18. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 26.09.18.

10.09.18 до суду надійшло клопотання від 07.09.18, в якому представник відповідача просить суд продовжити строк для подання відзиву, у звязку з тим, що підприємству потрібен додатковий час для перевірки розрахунків наданих до позовної заяви, а також підготувати та надати відповідні докази.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

У засіданні суду 26.09.18, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представника позивача повідомлено про дату виготовлення рішення у повному обсязі.

Позивач, в особі уповноваженого представника, в судовому засіданні 26.09.18 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві за вих. від 17.08.18 № 1735. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь 29 221,29 грн., а саме: 27 465,52 грн. основного боргу, 1 329,96 грн. пені, 304,46 грн. інфляційних втрат та 121,35 грн. 3 % річних за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.01.17 № 110607.

Відповідач в особі уповноваженого представника, в судовому засіданні 26.09.18 підтримав своє клопотання від 07.09.18 щодо продовження строку для подання відзиву та пояснив суду, що підприємству потрібен додатковий час для перевірки розрахунків наданих до позовної заяви, а також потрібно було підготувати та надати відповідні докази.

Представник позивача в судовому засіданні щодо вказаного клопотання відповідача не заперечив.

Таким чином, в судовому засіданні розглянуто вказане клопотання відповідача та задоволено.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.09.18 підтримав свої заперечення викладені у відзиві на позовну заяву від 21.09.18 (який надійшов до суду 21.09.18). Повідомляє суд про сплату основного боргу в розмірі 27 465,52 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.01.17 № 110607 та просить суд відмовити позивачу в задоволені 1 329,96 грн. пені, 304,46 грн. інфляційних втрат та 121,35 грн. 3 % річних.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.17 між концерном Міські теплові мережі (Теплопостачальна організація) та комунальним підприємством Наше місто Запорізької міської ради (ОСОБА_3) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 110607, за умовами якого (п.1.1.), Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 пара та гаряча вода; постачання пари, гарячої води) (теплова енергія) ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності із п. 2.1 договору, теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню ОСОБА_3;

- інші технологічні потреби - по замовленню ОСОБА_3.

Підпунктом 3.2.6. п. 3.2. договору визначено, що ОСОБА_3 теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно із положеннями п. 6.1. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадку їх відсутності відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2.).

Пунктом 6.3. договору визначено, що підставою для розрахунків ОСОБА_3 з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання передачі.

Відповідно до п. 6.4. договору, ОСОБА_3 зобовязаний до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання Теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п. 6.5.

У відповідності до п. 6.5. договору, передбачено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються:

- за наявності приладів комерційного обліку - обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються на підставі показів приладів обліку, а при визначені авансового платежу згідно із середньомісячними показаннями приладу обліку за попередній опалювальний сезон, з урахуванням затверджених в установленому порядку тарифів та діючих на момент складання рахунку;

- за відсутності приладів комерційного обліку - обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання ОСОБА_3 у розрахунковому періоді. При визначені авансового платежу - обсяг спожитої теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно теплового навантаження з урахуванням планової середньомісячної температури зовнішнього повітря та з урахуванням затверджених в установленому порядку тарифів та діючих на момент складання рахунку.

Згідно із п. 6.7 договору, ОСОБА_3 з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2а, тел. 224-78-68, документи:

- рахунок на сплату за розрахунковий період з урахуванням суми авансового платежу;

- акт приймання-передачі теплової енергії за розрахунковий місяць;

Теплопостачальна організація надає складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені відповідно до вимог податкового законодавства податкові документи на всю суму зобов'язань, що виникли не пізніше 15-ти календарних днів від дати виникнення податкових зобов'язань, згідно вимог Податкового кодексу України.

Умовами п. 6.7.1. договору передбачено, що отриманий ОСОБА_3 повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі 5 днів з дати отримання.

Пунктом 6.7.2. договору передбачено, що у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного ОСОБА_3, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його ОСОБА_3, та оформлений таким чином ОСОБА_3 вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в ОСОБА_3, ОСОБА_3 зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного ОСОБА_3 з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні ОСОБА_3 та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в ОСОБА_3 наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений ОСОБА_3 в судовому порядку.

Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до моменту укладання Сторонами письмової угоди про його розірвання.

Умови Договору у відповідності до ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між ОСОБА_3 та Теплопостачальною, які виникли до його укладання, а саме з 01.09.16. Певні умови договору, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.01.178 № 110607 в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши представлені докази, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п.п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, на виконання умов договору позивачем у період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. включно поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 27 465,52 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (копії яких долучені до матеріалів справи).

На підставі зазначених актів приймання-передачі теплової енергії концерном МТМ виставлено відповідачу рахунки на оплату відпущеної теплової енергії.

Вбачається, що вищевказані акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями реєстрів на відправлення рекомендованих листів із замовленням.

ОСОБА_3 на адресу позивача підписаних актів приймання-передачі теплової енергії не повернув, заперечень щодо їх підписання не надав.

Таким чином, згідно із п. 6.7.2. договору, зазначені вище акти приймання-передачі теплової енергії є погодженими та являються підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в них періоду теплову енергію. А саме за період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. включно.

Відповідно до п. 6.4. договору, ОСОБА_3 зобовязаний до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання Теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п. 6.5.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином виконав лише після подачі позовної заяви в цій справі позивачем та сплатив суму основного боргу за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 рік у розмірі 27 465,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.18 № 6577.

Таким чином, вбачається, що на час розгляду вказаної справи у позивача відсутній предмет спору щодо стягнення основного боргу у розмірі 27 465,52 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. ч. 3, 4 ст. 231 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає що провадження у справі № 908/1660/18 в частині стягнення з КП Наше місто ЗМР на користь концерну «МТМ» 27 465,52 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.01.17 № 110607 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з приписами ст. ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 1 329,96 грн. пені за період прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нормами ч. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.10. договору передбачено, що за порушення ОСОБА_3 строків оплати за теплову енергію, встановлених у п. 6.4. цього договору, останній сплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу(але не більше суми обумовленої чинними законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

У відповідності з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, за порушення відповідачем строку оплати поставленої теплової енергії за період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. включно, позивачем заявлено до стягнення 1 329,96 грн. пені (розрахунок пені міститься в матеріалах справи).

Факт прострочення відповідачем зобовязання з оплати поставленої теплової енергії матеріалами справи № 908/1660/18 доведено.

Разом з тим, судом встановлено, що під час здійснення розрахунку пені позивачем не враховано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, суд зазначає, що за заявлений позивачем період часу, виходячи з дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період належний до стягнення розмір пені становить суму 1 329,52 грн. (розрахунок перевірено за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство»), а саме:

- в період нарахування пені з 20.11.17 по 20.04.18 на суму заборгованості у розмірі 579,10 грн. за жовтень 2017 року, пеня повинна становити 74,35 грн., однак, позивачем не було враховано та застосовано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України (не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день) та нараховано відповідачу 74,77 грн.

В інші періоди позивачем нараховано пеню вірно.

Зокрема, позивачем у позові вказано суму пені в розмірі 1329,96 грн. Разом з тим, при підсумуванні наведених у розрахунку сум за заявлений в позові у цій справі період судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку внаслідок чого заявлено до стягнення суму, яка є на 0,02 грн. більшою від реальної суми боргу.

Отже, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 1 329,52 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються через необґрунтованість.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 121,35 грн. (розрахунок міститься в матеріалах цієї справи).

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та визнано його частково невірним через не врахування позивачем під час здійснення розрахунку приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За розрахунком суду розмір 3 % річних за заявлений позивачем період, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України та виходячи з дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснення відповідачем оплат, окремо за кожним актом приймання-передачі теплової енергії, становить суму 121,31 грн., а саме:

- в період нарахування 3 % річних з 20.11.17 по 20.04.18 на суму заборгованості у розмірі 579,10 грн. за жовтень 2017 року, 3 % річних повинні становити 7,19 грн., однак, позивачем не було враховано та застосовано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України (не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день) та нараховано відповідачу 7,24 грн.

В інші періоди позивачем нараховано 3 % річних вірно.

Однак при додаванні 3% річних за всі періоди позивачем допущено арифметичну помилку та зазначено 3 % річних як 121,35 замість належних 121,36 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню в сумі 121,31 грн. В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних відхиляються судом через необґрунтованість.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 304,46 грн. індексу інфляції (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Перевіривши (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство») наданий позивачем розрахунок індексу інфляції за загальний період з жовтня 2017 р. по квітень 2018 р. встановлено, що він здійснений у відповідності до чинного законодавства, а тому, перевіривши даний розрахунок, суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в повному розмірі 304,46 грн.

Також, позивачем в прохальній частині позовної заяви від 17.08.18 № 1735 заявлені вимоги щодо стягнення поштових витрат згідно поштового чеку про направлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 164 ГПК передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками позивачем надано опис вкладення у цінний лист від 17.08.18 та фіскальний чек від 17.08.18 на суму 22,92 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сума судового збору у розмірі 1 656,10 грн. може буди повернута позивачу з Державного бюджету України у випадку надходження до суду відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 129, п. 2 ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 231, ст.ст. 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29А, ) на користь концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, поточний рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ) - 121 (сто двадцять одну) грн. 31 коп. 3 % річних, 1 329 (одну тисячу триста двадцять девять) грн. 52 коп. пені, 304 (триста чотири) грн. 46 коп. інфляційних втрат, 105 (сто пять) грн. 87 коп. судового збору та 22 (двадцять дві) грн. 91 коп. витрат, повязаних з розглядом справи. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Закрити провадження у справі № 908/2632/17 в частині вимог концерну Міські теплові мережі про стягнення з комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради 27 465,52 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію за договором від 03.10.07 № 1198.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.10.18

Суддя В.Л. Корсун