РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Справа № 924/70/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача, ОСОБА_1А, посвідчення № 457 від 21.09.10,

відповідача, ОСОБА_2П, посвідчення № 1150 від 15.04.15,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Колос-Агро" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Хмельницької області, від 29.05.18р., (повний текст складено 30.05.2018р. суддею Грамчук І.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Колос-Агро"

про стягнення 637 746,89 грн., з яких 312100 грн. основного боргу, 156050 грн. штрафу, 4283,89 грн. 3 % річних, 9363 грн. інфляційних нарахувань та 156050 грн.10% за користування чужими грошовими коштами

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 (надалі позивач) звернулась в господарський суд Хмельницької області з позовом до ТОВ «АПК Колос-Агро» (надалі відповідач), в якому просила стягнути з відповідача: 312100 грн. основного боргу, 156050 грн. штрафу, 4283,89 грн. 3 % річних, 9363 грн. інфляційних нарахувань та 156050 грн. 10% за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "АПК Колос-Агро" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 50000 грн. - основного боргу, 25000 грн. - штрафу, 686,30 грн. - 3% річних, 1511,76 грн. - інфляційних нарахувань, 5000 грн. - 10% за користування чужими грошовими коштами та витрати зі сплати судового збору (т. 1, а.с. 174-177).

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що позивач на виконання умов укладеного з відповідачем ОСОБА_4, виконав роботи на загальну суму 312100 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт № 1 від 10.04.17 р. Однак, відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 312100 грн.

Суд першої інстанції врахував, що умовами ОСОБА_4 передбачено, що ліміт виконання робіт на умовах відстрочення платежу становить 50000 грн., наступні роботи на умовах відстрочення платежу виконуються при проведенні вчасної оплати за попередні, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 50000 грн. боргу заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню. А тому, в частині стягнення 262100 грн. основного боргу відмовив.

Господарський суд вказав, що сторони у договорі домовилися про те, що замовник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за користування грошовими коштами виконавця сплачує проценти розмір яких становить 10 відсотків в місяць. Тому, правомірним буде нарахування 5000 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, здійснивши розрахунок річних, інфляційних та штрафу, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т. 1, а.с. 192-197) в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року та зодовольнити позов повністю.

Вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що умови ОСОБА_4 встановлюють ліміт оплати робіт замовником підряднику незалежно від того, що фактично роботи виконані на суму, яка перевищує 50000 грн. Звертає увагу на те, що між сторонами виникли правовідносини підряду, які мають виключно оплатний характер.

Скаржник стверджує, що висновок суду про відмову в позові в частині стягнення з відповідача штрафу, річних, інфляційних та 10% за користування чужими грошовими коштами не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки присуджені до стягнення кошти визначені на підставі неправильно визначеної судом першої інстанції суми основного боргу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т. 2, а.с. 210-218) в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 29 травня 2018 року та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач стверджує, що позивачем роботи по збиранню урожаю в квітні 2017 р. не проводились, причини невиконання умов ОСОБА_4 відповідачу не повідомлені. При цьому, акт виконаних робіт за квітень 2017 р. не надсилався відповідачу, на ньому відсутній підпис замовника, а тому він не може бути належним доказом на підтвердження виконання господарської операції. На адресу відповідача не надходили вимога та акт про прийняття-передачі виконаних робіт від 10.04.17 р., а тому відповідач не мав можливості надати свої претензії.

Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задовленні клопотання про закриття провадження у справі, у звязку з недотриманням порядку досудового врегулювання спору.

Відповідач звертає увагу на те, що 19.03.18 р. та 05.04.18 р. відповідачем на адресу позивача надіслано лист про відмову в односторонньому порядку від ОСОБА_4, а тому даний договір є розірваним.

За таких обставин, відповідач вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, тому рішення в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 255-257) позивач стверджує, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Звертає увагу на те, що ухилення боржника від одержання вимоги, не дає підстав вважати вимогу непредявленою. Звіт відповідача до місцевого управління статистики не є допустимим засобом доказування, що засіяно 1400 га сої, а не більше. Зібрання відповідачем власними силами сої на площі у 198,16 га, а також зібрання ФОП ОСОБА_5 сої на площі 221,84 га не може свідчити, що на полях відповідача у 2017 р. не було незібраної сої.

З пояснень позивача (т. 2, а.с. 5-6) вбачається, що на виконання умов ОСОБА_4 позивачем було надано відповідачу роботи на суму 542190 грн, що підтверджується актом № 14 від 30.11.16 р., зауважень по кількості та якості робіт у відповідача по даному акту не було. При цьому, вказаний акт не підписаний відповідачем, однак, оплачений ним майже повністю, залишок заборгованості становить 190 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2016р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК Колос-Агро" (замовник) укладено договір № 2 від 20.08.2016р. про виконання сільськогосподарських робіт (т. 1, а.с. 13-16).

За умовами ОСОБА_4, виконавець зобов'язався на території сільгоспугідь замовника виконати сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур за кількістю, якістю в строки та на умовах, що наведені нижче за текстом договору, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи, визначені в додатках до цього договору (п. 1.1).

Виконавець виконуватиме роботи за наведеними нижче умовами та в наступних мінімально гарантованих обсягах: соя 1000 га, плановий початок робіт вересень, планове закінчення робіт жовтень. (п.1.2).

Пунктом 2.2 ОСОБА_4 передбачено, що до початку робіт представники сторін визначають готовність полів до виконання технологічних операцій (чистка від сторонніх предметів, тощо, наявність умов (в т.ч. транспортних засобів) для обслуговування і зберігання техніки та побутових умов для персоналу Виконавця, про що підписується акт про готовність полів Замовника до сільськогосподарських робіт, а також одночасно підписується протокол погодження ціни. Відсутність підписаного представниками Сторін даного Акту є підставою для відмови замовнику в проведенні сільськогосподарських робіт.

За 5 календарних днів до планового початку робіт, зазначеного в п. 1.2 ОСОБА_4, Замовник шляхом надсилання Виконавцю листа уточнює терміни початку робіт із зазначенням точної діти та точної адреси подачі техніки Виконавця (п. 2.3).

Час заїзду техніки на поля погоджується Виконавцем з керівником, або агрономом Замовника, а по збиранню, початок молотьби та зупинки молотьби щоденно відбувається тільки за індикатором втрат, який встановлено в комбайнах (п. 2.7).

Пунктом 2.10 передбачено, що вивезення зібраної Виконавцем продукції здійснюється Замовником.

У відповідності до п. 3.2 ОСОБА_4 розрахунок проводиться замовником на підставі актів виконаних робіт, підписаних сторонами.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що робота виконавця згідно цього договору оплачується Замовником грошовими коштами в натуральній формі в розмірах, визначених цим договором та/або актами виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Остаточна вартість виконаних робіт визначається на підставі актів виконаних робіт, що підписуються сторонами. Розрахунок за одну умовну одиницю (одна умовна одиниця прирівнюється до одного долара США) проводиться в гривнях по ринковому курсу продажі на момент оплати.

У відповідності до п. 4.2.1.9, 4.2.1.11, 4.2.1.12 замовник зобов'язаний приймати від виконавця роботи, що виконуються згідно з даним договором, оформляти та підписувати разом із виконавцем наступні документи: акт виконаних робіт (двосторонній); шляховий лист техніки (у випадках встановлених законодавством). Після контролю за достовірністю актів виконаних робіт Виконавцем, підписувати акти виконаних робіт по закінченню обмолоту кожного поля. По закінченню обмолоту кожного поля здійснювати підписання акту виконаних робіт отриманих від виконавця. У разі не підписання замовником акту обґрунтованої відмови вважається, що замовник прийняв роботи як такі, що виконані виконавцем належним чином.

Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їхніх печаток.

Додатком № 1 до ОСОБА_4 про виконання сільськогосподарських робіт № 2 сторони узгодили, що позивач повинен зібрати врожай сої площею 1000 га, вартість робіт становить 44 у.е. за 1 га, тобто 44000 у.е. вартість всіх робіт.

Вбачається, що умовами договору всі роботи повинні бути закінчені підрядником до жовтня 2016 року. Дані умови були погодженні та підписані сторонами.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, що відповідно до умов договору № 2 ним виконано сільськогосподарські роботи по збиранню сої площею 263,1 га вартістю 312100 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт № 1 від 10.04.2017 р. (т.1, а.с. 19).

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач за виконані роботи не розрахувався, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 312100 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Так, спірний договір про виконання сільськогосподарських робіт № 2 від 20.08.16 р. за своєю правовою природою є договором підряду.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує, що вимоги позивача щодо сплати відповідачем суми за актом здачі-прийняття виконаних робіт № 1 від 10.04.2017 р., який не підписаний з боку відповідача є безпідставною, оскільки позивачем роботи не проводились.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини другої статті 317 ГК України передбачено, що загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень ЦК України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Замовник на підставі ст. 853 ЦК України зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених в роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

В матеріалах справи міститься два примірника акта виконаних робіт від 10.04.17 р., один примірник - підписаний ОСОБА_6 та не скріплений печаткою відповідача (т. 1, а.с. 48), другий - містить лише відтиск печатки відповідача без підпису уповноваженого представника (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, акт виконаних робіт від 10.04.17 р. є первинним документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, оскільки він містить відомості про відповідну господарську операцію.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. № 88 , первинні документи для надання їх юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та віртісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинних документів.

Пунктом 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Згідно ч. 1ст. 58-1 ГК України, субєкт господарювання може мати печатки.

Згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Отже, відтиск печатки на первинному документі не визначено як обовязковий реквізит первинного документа. А відтак, волевиявлення юридичної особи при укладенні договору виражається підписом уповноваженої нею особи, а скріплення печаткою не є обов'язковим, відтиском печатки організації засвідчується лише підпис відповідальної особи.

Аналізуючи норми чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що підпис уповноваженої особи на первинних документах є обовязковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обовязки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, примірник акту про прийняття-передачі виконання робіт від 10.04.17 р. (т. 1, а.с. 48) від імені відповідача підписаний ОСОБА_6, який на той час працював на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва в ТОВ «АПК Колос-Агро» (що підтверджується Наказом відповідача (т.1, а.с. 95).

При цьому, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 був уповноважений на підписання від імені відповідача первинних документів. А відтак, суд приходить до висновку, що примірник акта на ст.. 48, підписаний з порушенням вимог ст.. 92, 207 ЦК України.

Інший примірник акта про прийняття-передачі виконаних робіт від 10.04.17 р. (т. 1, а.с. 19) не містить підпису уповноваженого представника відповідача та містить відтиск печатки відповідача.

Під час судового розгляду апеляційних скарг, представником відповідача надано пояснення, що відтиск печатки на акті виконаних робіт від 10.04.17 р. був поставлений працівником бухгалтерії, на зберіганні якого знаходилась печатка відповідача.

А відтак, суд приходить до висновку, що вказаний акт в порушення вимог чинного законодавства України не містить обовязкового реквізиту первинного документа, як підпис уповноваженої особи відповідача. Відтиск печатки організації повинен засвідчувати підпис відповідальної особи, однак на акті підпис відсутній, а тому відтиск печатки сам по собі не має юридичного значення. При цьому, відтиск печатки був поставлений працівником бухгалтерії з порушенням вимог ст.. 92 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що надані позивачем акти приймання виконаних робіт не є належними доказами у підтвердження виконання робіт з огляду на їх невідповідність наведеним вимогам Закону.

Враховуючи те, що печатка не є обовязковим реквізитом первинного документа та те, що волевиявлення юридичної особи при укладенні договору виражається підписом уповноваженої нею особи, відтиском печатки організації засвідчується лише підпис відповідальної особи, апеляційний суд вважає, що висновок технічної експертизи від 12.04.18 р. не є належними доказом по даній справі та не має юридичного значення для правильного вирішення спору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази надсилання акта виконаних робіт відповідачу та претензії щодо оплати виконаних робіт. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про виконання зобовязання - 11.02.2018 р., тобто після звернення до господарського суду з даним позовом (т. 1, а.с. 45-46). Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження позивача, що позивач ухилявся від отримання акту та вимоги про виконання умов ОСОБА_4, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази надсилання даних документів відповідачу до 11.02.18 р..

Посилання позивача на п. 4.2.1.12 ОСОБА_4, яким передбачено, що у разі не підписання замовником акту обґрунтованої відмови, вважається, що замовник прийняв роботи як такі, що виконані виконавцем належним чином, є безпідставними, оскільки відсутні докази надсилання акту виконання робіт замовнику.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта виконаних робіт і виникнення за таким актом прав та обовязків, можливе лише за наявності реального виконання робіт, що в повинно бути підтверджено належними доказами.

Умовами договору № 2 сторони передбачили, що до початку робіт представники сторін визначають готовність полів, про що підписується акт, а також одночасно підписується протокол погодження ціни (п. 2.2 ОСОБА_4).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що до початку виконання робіт між сторонами підписано акт про готовність полів та протокол погодження ціни, що є необхідною умовою для початку виконання робіт.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони узгодили початок виконання робіт саме у квітні 2017 р., час заїзду техніки на поля, що вимагає п. 2.3, 2.7 ОСОБА_4. Відсутні також дані з індикатора втрат, який встановлено в комбайні.

Водночас, п. 2.10 ОСОБА_4 передбачено, що вивезення зібраної Виконавцем продукції здійснюється Замовником, однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що замовником було вивезено продукцію.

Також, в матеріалах справи відсутній доказ того, що між сторонами на виконання п. 4.2.1.9 ОСОБА_4 був оформлений шляховий лист техніки.

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність будь-яких доказів на підтвердження виконання позивачем робіт по збиранню сої на суму 312100 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що умовами договору кінцевий строк збирання урожаю визначено жовтень 2016 року, в той час, коли спірний акт датований 10 квітня 2017 року, доказів погодження продовження строків виконання робіт суду не надано, а тому даний акт не може свідчити про виконання позивачем узгоджених сторонами робіт.

Оскільки, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що ним виконувались роботи та те, що дані роботи прийняті замовником, на переконання колегії суддів, відсутні правові підстави для оплати виконаних робіт.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обовязку по оплаті 312100 грн. основного боргу за виконані роботи, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 156050 грн. штрафу, 4283,89 грн. річних, 9363 грн. інфляційних нарахувань, 156050 грн. 10% за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на суму основного боргу.

Колегія суду не бере до уваги твердження відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження по даній справі, у звязку з недотриманням порядку досудового врегулювання спору, оскільки, в силу ст.. 231 ГПК України, вказана обставина не є підставою для закриття провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на те, що Договір № 2 від 20.08.16 р. розірваний в односторонньому порядку станом на квітень 2017, оскільки відповідачем на адресу позивача надіслано листи про відмову від ОСОБА_4 № 2 - 19.03.18 р. та 05.04.18 р..

Апеляційний суд враховує, що в листопаді 2016 р. на виконання договору від 20.08.2016 виконавцем надано замовнику послуги по збиранню сої на суму 542190 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт № 14 від 30.11.2016 р. (т. 1, а.с. 89).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов ОСОБА_4 №2 в частині оплати виконаних робіт в сумі 542190 грн., у період з 31.08.16 р. по 03.07.17 р. відповідачем на користь позивача було сплачено 542000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи (т. 2, а.с. 31-40). Заборгованість відповідача перед позивачем з оплати робіт по акту № 14 від 30.11.16 р. складає 190 грн.

Оплата виконаних робіт за актом № 14 від 30.11.2016р підтверджує прийняття останніх відповідачем. Враховуючи, що роботи по акту № 14 були проведені позивачем поза межами строків, визначених у договорі, відповідач не заперечував щодо обсягу виконаних робіт та вчинив дії щодо розрахунку з позивачем, що на думку апеляційного суду може свідчити про добросовісність дій відповідача, як субєкта господарської діяльності та не впливає на оцінку доказів по встановленню факту надання послуг за договором № 2 та актом від 10.04.2016.

Враховуючи викладене, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, при цьому висновки викладені в рішенні суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому на підставі ст.. 277 ГПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Колос-Агро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.05.2018 у справі № 924/70/18 задовольнити.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.05.2018 у справі № 924/70/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року по справі № 924/70/18 скасувати. Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (смт. Теофіполь, Хмельницька область, вул. Висоцького, 6, паспорт серії НВ № 262551) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК Колос-Агро" (код 38668129) 14 351,71 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст.287-291 ГПК України.

Справу №924/70/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "26" вересня 2018 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Розізнана І.В.