РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2018Справа № 910/9638/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 5 630,40 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 5 630,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що між приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" та товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" було укладено договір № 060217пр від 06.02.2017 на постачання вугільної продукції. Відповідно до умов даного договору товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" зобов'язується поставити, а приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо", прийняти і сплатити у відповідності до умов договору вугільну продукцію.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань при зважуванні товару на станції Котюжани Південно-Західної залізниці виявлено різницю ваги проти документа в сторону зменшення на 2 200 кг.

Отже, загальна сума недостачі з врахування суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси становить 5 640,40 грн. у зв'язку з чим і звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду від 26.07.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

10.08.2018 до канцелярії суду позивач подав пояснення по справі та оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Позовна заява, після усунення позивачем недоліків, встановлених ухвалою від 26.07.2018, відповідає вимогам ст. 162 ГПК України, та підстави для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, судом на даний час не встановлені.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.08.2018. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

12.09.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відповідно до Специфікації, наданої позивачем, вантаж у вагоні № 65288532 мав вологість 12,0%, тобто був зданий до перевезення у вологому стані, таким чином норма недостачі має становити 2%, а недостача вантажу становить 1080 кг. Однак відповідач зазначає, що у позові слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів вартості вантажу.

20.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивач вказує, що виходячи з технічних умов ДСТУ 7146:2010 вантаж у вагоні № 65288532 мав вологість 12,0%, тобто вугілля було здане до перевезення у нормальному сухому стані та не перевищувало гранично допустимої вологості.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» (далі-Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» було укладено Договір № 060217пр від 06.02.2017 р. постачання вугільної продукції (далі за текстом - Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» зобов'язується поставити, а ПрАТ «Вінницяоблпаливо» прийняти і сплатити у відповідності до умов договору вугільну продукцію.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору поставка продукції здійснюється залізничним транспортом, якщо інше не вказано у Специфікаціях до даного Договору. Найменування, ціна, кількість, якість, строки і умови поставки, строк оплати продукції та інші відомості, необхідні для виконання даного Договору, вказані в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно Специфікації на вугільну продукцію від 03.01.2018 p., умови оплати - 100% попередня оплата; термін поставки - січень 2018 року; умови поставки: СА - станція вантажовідправника: - ТОВ «Донінтервугілля», код 2409, Станція: Кривий Торець Донецької залізниці, код 491003.

30.01.2018 р. ТОВ «Донінтервугілля» згідно залізничної накладної № 48103162 відправило вагон № 66748443 з кам'яним вугіллям марки ДГ (13-100) масою 56,0 т на адресу Мурованокуриловецькоґо районного паливного складу ПрАТ «Вінницяоблпаливо».

Постачальником вказаного вугілля за Договором є ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач».

Листом № 013001 від 30.01.2018 р. ТОВ «ПК «Збагачувач» повідомили Позивача, що вугілля кам'яне марки ДГ 13-100, відвантажено у кількості 111,7 тонн.

Також листом №13-82 від 30.01.2018 р. перевізник ТОВ «Донінтервугілля» повідомив Позивача, що вугілля кам'яне марки ДГ 13-100 в кількості 56,0 тонн відвантажено з ТОВ «Донінтервугілля».

Відповідно до Договору та виставленого рахунку-фактури № ЗБ-013001 від 30.01.2018 р. ПрАТ «Вінницяоблпаливо» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» грошові кошти на загальну суму 379 780,00 грн. як попередню оплату за поставку вугілля в кількості 111,70 тонн (за два вагони вугілля), що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків та двома платіжними дорученнями: № 503 від 31.01.2018 р. та 530 від 08.02.2018 р.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до Комерційного акту № 332409/1 від 07.02.2018 p.. з прибуттям вагону №66748443 на станцію Котюжани Південно-Західної залізниці вагон відчеплено для комісійного переважування. В перевізному документі зазначено:

«Згідно акта загальної форми №1 станції Котюжани Південно-Західної залізниці вагон відчеплено для комісійного переважування. В перевізному документі зазначено: вагон завантажено навалом, розмір навантаження відповідно висоти бортів, не вказано вага: тара 23100 кг, нетто 56000 кг., с відмітка про маркування вантажу. При перевірці виявлено навантаження нижче бортів на 200-300 мм, з правої сторони по ходу поїзда над 1-им люком заглиблення розміром 2300 мм на 1800 мм глибиною 600 мм. Вантаж не маркований. Просипання вантажу відсутнє. Люки та торцеві двері закриті щільно. Зважування вагону проводилось на 150 т. вагонних вагах СПЗВ ОСОБА_1 в присутності в. о. ДС ОСОБА_2, директора Мурованокуриловецького паливного складу ОСОБА_3, представника поліції дільничого Доценко О. В. При зважуванні виявлено: брутто - 76900 кг. тара з документа 23100 кг. нетто 53800 кг, що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення 2200 кг. Зважування проводилося двічі, недостача підтвердилася. Недостаточний вантаж у вагоні поміститись міг».

Таким чином судом встановлено, що за результатами переважування вагону №66748443 було встановлено недостачу вантажу на 2200 кг., про що складено комерційний акт № 332409/1 від 07.02.2018 р.

За розрахунком позивача, розмір збитків, завданих внаслідок недостачі вантажу у вагоні №66748443, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 27.11.2000р. за № 644, та становить 5 630,40 грн. При цьому, позивачем при розрахунку збитків була врахована норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто в розмірі 1% від маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідач під час розгляду справи подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу не було враховано, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах. Крім того відповідач зазначив про неможливість розрахувати суму збитків від втрати вантажу, оскільки позивачем до справи не надано доказів вартості вантажу. Також відповідач посилався на те, що втрата вантажу сталася не з вини залізниці.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як встановлено судом, 30.01.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» (вантажовідправником) на адресу Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (вантажоодержувача) зі станції відправлення "Кривий Торець" Донецької залізниці на станцію Катюжани Південно-Західної залізниці за залізничною накладною № 48103162 у вагоні № 66748443 було відправлено вантаж - вугілля кам'яне ДГ 13-100 кількістю 56,00 тонни.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

07.02.2018 під час приймання вантажу, що прибув у вагоні № 66748443 було виявлено недостачу, про що складено комерційний акт № 332409/1 від 07.02.2018 р.

Вказаний акти за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Суд зазначає, що залізницею не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок №ЗБ-013001, згідно із яким вартість 1 тонни вантажу становить 3 400,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Недостача вантажу у вагоні № 66748443 становить 2200 кг.

При цьому, судом визнається правомірним посилання позивача, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 1% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах з огляду на таке.

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) «Вугілля кам'яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам'яного вугілля» (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 «Палива мінеральні; нафта та продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні».

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, при видачі вантажів, які відносяться до мінерального паливо, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить - 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Розрахунок понаднормативної нестачі:

56,0 т * 1% : 100% = 0,56 т - сума норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто, згідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644.

2,20 т. - 0,544 т = 1.656 т - недостача вугілля з врахуванням норм природної втрати.

Ціна однієї тони вугілля згідно Специфікації від 03.01.2018 р. до Договору № 060217пр від 06.02.2017 р. та рахунку-фактури № ЗБ-013001 від 30.01.2018 р. (без врахування залізничного тарифу) становить 3 400,00 грн. без ПДВ.

Загальна сума недостачі без урахуванням суми норм природної втрати і граничного), n і розходження визначення маси нетто становить: 3 400,00 грн. х 2,20 т = 7 480,00 грн.

Загальна сума недостачі з врахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 3 400,00 грн. х 1,656 т = 5 630,40 грн.

Отже, загальна сума недостачі з врахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 5 630,40 грн.

При цьому судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу не було враховано, що вантаж у вагоні № 65288532 мав вологість 12,0%, тобто був зданий до перевезення у вологому стані, таким чином при видачі вантажів маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах.

Зазначені вище твердження відповідача не прийняті судом з огляду на те, що такий висновок відповідача є невірним, та таким, що не відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010. Відповідно до Таблиці № 1 «Якісні, технологічні та фізико-механічні показники вугілля» технічних умовах ДСТУ 7146:2010 «Вугілля кам'яне та антрацит для побутових потреб», вказано, що загальна волога на робочий стан палива ДГ 13-100 повинна бути не більше ніж - 14%. Проте з матеріалів справи вбачається, що у вказаній специфікації цей показник ще нижчий - 12%. Тобто, суд приходить до висновку, що вугілля кам'яне здане до перевезення в нормальному сухому стані при природній вологості 12%, що відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010. Тому, для визначення норм природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто потрібно застосовувати - 1% маси, зазначеної в перевізних документах, відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644.

Отже, поданий до суду розрахунок позивача є обґрунтованим.

Водночас, на підтвердження вартості 1 тони кам'яного вугілля, позивачем до матеріалів справи надано Договір постачання № 060217пр від 06.02.2017, Специфікацію від 03.01.2018 р, акт прийому-передачі вугільної продукції від 30.01.2018, рахунок-фактура № ЗБ-013001 від 30.01.2018 р. (без врахування залізничного тарифу) та становить 3 400,00 грн. без ПДВ, а також видаткова накладна № 013001 від 30.01.2018 р.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування вартості 1 т кам'яного вугілля марки ДГ 13-100, що поставлялось у вагоні № 66748443, згідно з залізничною накладною № 48103162, суд визнає обґрунтованою вартість 1 тонни вугілля в розмірі 3 400,00 грн., оскільки відсутність довідки вантажовідправника про вартість 1 тони вантажу не може звільняти перевізника від відповідальності за нестачу вантажу, а надання інших документів в підтвердження вартості 1 тони вантажу, зокрема власником вантажу, не суперечить положенням Статуту залізниць.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, беручи до уваги розрахунок втрати, здійснений судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122; код 01880670) 5 630 (п'ять тисяч шістсот тридцять) грн. 40 коп. збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий