РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2018Справа № 910/2505/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт"

про зобов'язання виконати дії

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Васів Ю.М. за дов.;

від відповідача 1 - Кочін Г.І. за дов.;

від відповідача 2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" про визнання права та визнання відсутнім права за договором поруки № 4Г14387И/П від 17.11.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" був укладений договір поруки №4Г14387И/П (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем-1 за виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" за кредитним договорам №4Г14387И від 19.12.2014. За доводами позивача, останнім було сплачено заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" у розмірі 321 336 901, 34 грн. на користь відповідача-1, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про визнання права позивача вимагати від відповідача-2 слати боргу у розмірі 321 336 901, 34 грн. та визнання відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплати боргу за кредитними договорами у розмірі 321 336 901, 34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №910/2505/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.05.2018.

Через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач не надав доказів виконання умов договору поруки в повному обсязі та не довів факту порушення відповідачем істотних умов договору поруки.

Розгляд справи відкладався.

В підготовчому засіданні 26.07.2018 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 закрито підготовче провадження у справі №910/2505/2018 та призначити розгляд справи №910/2505/18 по суті на 13.09.2018.

В судовому засіданні 03.09.2018 представник позивача надав пояснення по суті спору, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні 13.09.2018 проти позову заперечив, просив суд відмовити в позові повністю.

Представник відповідача - 2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач-2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за адресою місцезнаходження відповідача, визначену в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 49038, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд 22, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №708 від 27.08.2018. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" (надалі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - відповідач-1, кредитор) був укладений договір поруки №4Г14387И/П (надалі - Договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Гілберт" (надалі - відповідач-2, боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договорам №4Г14388И від 24.12.2014 (надалі - кредитний договір - 1);

кредитним договорам №4Г14387И від 19.12.2014 (надалі - кредитний договір - 2);

кредитним договорам №4Г16003И від 18.03.2016 (надалі - кредитний договір - 3) (п.1. договору).

Відповідно до п. 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитними договорами з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитних договорів.

За змістом п. 4 договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитними договорами, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" як поручителем, було виконано обов'язок боржника за кредитним договором - 2, а саме: погашено борг у розмірі 321 336 901,34 грн., у зв'язку з чим до останнього в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за кредитними договорами.

За таких обставин, позивач просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитними договорами на загальну суму 321 336 901,34 грн., а також визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитним договорам - 2 у розмірі 321 336 901,34 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За правовою природою договір №4Г14387И/П від 17.11.2016 є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №5 від 18.11.2016 позивачем було перераховано на рахунок відповідача-1 грошові кошти у загальному розмірі 321 336 901,34 грн., з призначеннями платежу: "Виконання зобов'язань за кредитним договором №4Г14387И від 19.12.2014 згідно договору поруки 4Г14387И/П від 17.11.2016".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" коштів у розмірі 321 336 901,34 грн. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" за кредитним договором позивачем не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем-1 зазначених коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Г14387И/П від 17.11.2016.

При цьому, позивач посилається на звернення до відповідача - 1 від 19.02.2018 про досудове врегулювання спору, зокрема визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілберт» сплати суму боргу в розмірі 321 336 901,34 грн. за Договором №4Г14387И від 19.12.2014, а також визнання відсутнім право вимагати у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором №4Г14387И від 19.12.2014. Також у вимозі товариство просило про надання усіх документів які стосуються кредитного договору №4Г14387И від 19.12.2014 та договору поруки №4Г14387И/П від 17.11.2016. На момент подачі позову до суду вимога проігнорована ПАТ КБ «Приватбанк» та не виконана.

Дане посилання позивача, не може бути прийняті судом як беззаперечний доказ невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги, як і сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості, оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

За таких обставин, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів не доведено, вимоги позивача про визнання права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитними договорами та визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілберт" сплати суми боргу за кредитним договором у загальному розмірі 321 336 901,34 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 129, 233, 238, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.09.2018

Суддя І.І. Борисенко