ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2018

Справа № 910/10404/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтагаз»

про стягнення 191 660,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» (надалі – ТОВ «КФ «Квітень») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтагаз» (надалі – ТОВ «Дельтагаз») про стягнення 191 660,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було оплачено вартість природного газу згідно договору на постачання природного газу №Г17/05-14 від 17.05.2017, а відповідачем належним чином зобов’язання по поставці газу не виконано, в зв’язку з чим позивач просить повернути на його користь суму попередньої оплати у розмірі 191 660,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

27.08.2018 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на те, що застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України є неправомірним, оскільки спірна сума грошових коштів була отримана на підставі укладеного між сторонами договору. Також відповідач вказував на те, що станом на момент розгляду даної справи юридична особа ТОВ «Дельтагаз» перебуває в стані ліквідації, а відтак відносно нього діє спеціальний порядок стягнення заборгованості шляхом пред’явлення кредиторських вимог, які мають бути акцептовані та виплачуються в порядку черговості.

03.09.2018 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач змінив підстави для стягнення з відповідача суми попередньої оплати, виключивши посилання на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Оскільки провадження у даній справі відкрито 08.08.2018, а заява про зміну підстав позову подана 31.08.2018, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті, суд приходить до висновку про така заява подана в строк, встановлений ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на те, що заява позивача відповідала вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, вона була прийнята судом для подальшого розгляду.

26.09.2018 від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач із заявками на поставку газу на залишкову суму передоплати не звертався, у зв’язку з чим у відповідача відсутнє порушення, передбачене ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

17.05.2017 між ТОВ «Дельтагаз» (постачальник) та ТОВ «КФ «Квітень» (споживач) був укладений договір на постачання природного газу №Г17/05-14 (надалі – «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов’язується передавати (поставляти) у власність споживачу природний газ, а споживач зобов’язується оплачувати вартість прийнятого обсягу газу а умовах цього договору.

За змістом п. 3.3 Договору кількість газу, поставленого споживачу, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається фактичний обсяг спожитого газу і які підписуються повноважними представниками постачальника і споживача. Підстави для підписання акту приймання-передачі газу між постачальником та споживачем є підписаний акт прийому-передачі послуг з транспортування газу повноважними особами споживача та підприємства, що здійснювало транспортування та облік газу для споживача.

Згідно з п. 4.2 Договору кількість газу, яка поставляється споживачу, визначається шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку, що встановлений на межі балансової належності споживача, у відповідності до вимог чинного законодавства та закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких зазначається фактичний обсяг спожитого газу і які підписуються повноважними представниками постачальника і споживача.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами наступним способом: не пізніше останніх п’яти календарних днів місяця, що передує звітному періоду (місяцю) постачання (споживання) газу, споживач сплачує на рахунок постачальника 100% від загальної вартості газу, який запланований до постачання у звітному періоді (місяці) постачання (споживання) газу.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що кошти, які надлишково надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному договору.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача в якості оплати за природний газ грошові кошти на загальну суму 2 192 950,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3831 від 30.05.2017, №4685 від 29.06.2017, №5648 від 28.07.2017, №6386 від 29.08.2017 та №7143 від 25.09.2017.

Відповідачем було поставлено на користь позивача природний газ на загальну суму 2 001 289,59 грн., за наслідками чого між сторонами підписані акти прийому передачі природного газу №9 від 30.06.2017, №14 від 31.07.2017, №24 від 31.08.2017, №38 від 30.09.2017 та №54 від 31.10.2017.

Спір у справі виник у зв’язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов’язання по поставці товару, у зв’язку з чим позивач вказує на наявність підстав для повернення суми передоплати у розмірі 191 660,67 грн.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжним дорученням №3831 від 30.05.2017, №4685 від 29.06.2017, №5648 від 28.07.2017, №6386 від 29.08.2017 та №7143 від 25.09.2017) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача вартості природного газу у розмірі 2 001 289,59 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем у період з червня по жовтень 2017 року було поставлено на користь позивача природний газ на загальну суму 2 001 289,59 грн., за наслідками чого між сторонами підписані акти прийому передачі природного газу №9 від 30.06.2017, №14 від 31.07.2017, №24 від 31.08.2017, №38 від 30.09.2017 та №54 від 31.10.2017.

31.10.2017 між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Дельтагаз» та ТОВ «КФ «Квітень» за Договором, згідно якого за позивачем рахується сума переплати у розмірі 191 660,67 грн.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Листами №К-2017-000217 від 12.12.2017 та №К-2017-000229 від 24.12.2017 позивач звертався до відповідача з вимогою повернути суму надмірно зарахованих грошових коштів у розмірі 191 660,67 грн., на яку відповідачем не було здійснено поставку природного газу.

Більш того, згідно частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані).

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/45382/17.

Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов’язання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 191 660,67 грн., а строк його виконання настав.

З огляду на викладене, ТОВ «КФ «Квітень» звернулося до суду із даним позовом.

В той же час, в поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що рішенням засновників (учасників) ТОВ «Дельтагаз» за №05/02/18 від 05.02.2018 було вирішено припинити діяльність Товариства шляхом ліквідації за рішенням учасника та призначено ліквідатора ТОВ «Дельтагаз».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Таким чином, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.

Згідно з частиною восьмою статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Дельтагаз» з 05.02.2018 перебуває у стані припинення.

Статтею 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Тобто, з моменту початку ліквідаційної процедури юридичної особи, вимоги кредиторів задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 112 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зазначає, що з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства») Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав ТОВ «КФ «Квітень» у даному випадку була б вимога про зобов'язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з ТОВ «Дельтагаз» грошових коштів.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення до ТОВ «Дельтагаз» зі своїми грошовими вимогами.

Крім того, звернення ТОВ «КФ «Квітень» з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Дельтагаз» не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу ТОВ «Дельтагаз».

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №924/478/16.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивачем відповідно до вимог статті 112 Цивільного кодексу України та з урахуванням приписів частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «КФ «Квітень» до ТОВ «Дельтагаз» про стягнення суми передоплати у розмірі 191 660,67 грн. є такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Стосовно заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву до суми витрат, які відповідач очікує понести у зв’язку з розглядом даної справи, необхідно відзначити наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно наданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом справи, останній зазначив 13 500,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №15/09-17 від 15.09.2017, укладеного між ТОВ «Дельтагаз» та Адвокатським бюро «Кобцева та партнери», та додаткової угоди №6 від 09.08.2018 до такого договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд відзначає, відповідачем жодних заяв про вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України не подавалось, а відтак суд в даному рішенні вирішує питання про розподіл судових витрат в частині оплати вартості витрат, пов’язаних з правничою допомогою адвоката

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

В той же час суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження, по-перше, факту надання будь-яких послуг Адвокатським бюро «Кобцева та партнери» відповідачеві, а, по-друге, понесення відповідачем витрат на оплату послуг адвоката.

З урахуванням викладеного, підстави для покладення на позивача витрат відповідача на оплату послуг адвоката у суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                                               В.П. Босий