ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/1587/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості ", м. Харків
до Державного підприємства "Технологічне бюро електроапаратури", м. Харків
про стягнення коштів 109463,02 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, за дов.№19юб від 01.02.2018;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" м. Харків звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства "Технологічне бюро електроапаратури" м. Харків заборгованість за договором №18 про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні услуги від 14.10.2013р. в сумі 109463,02 грн., яка складається з: 88578,22 грн. - основної заборгованості за період з 01.08.2016 по 03.10.2017, 3820,48 грн. пені, 13949,32 грн. - інфляційні втрати, 3115,00 грн. - 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.06.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засіданні на 12.07.2018 о 10:40 год.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.07.2018 підготовче засідання було відкладено на 05.09.2018 об 11:00 год.

Протокольною ухвалою від 05.09.2018 було постановлено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.09.2018 о 12.30 год.

В судовому засіданні 18.09.2018 представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав, причину неявки не повідомив.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала-повідомлення про дату і час судового засідання від 05.09.2018 була отримана відповідачем 11.09.2018, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

14.10.2013 року між Державним підприємством "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (надалі-Позивач) та Державним підприємство "Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури" (надалі - Відповідач) було укладено договір №18 про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні послуги.

Відповідно до п.1.1. предметом договору є забезпечення позивачем обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 60 (надалі-Будівля), загальною площею 8200,6 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Відповідач бере участь в витратах Позивача на виконання робіт з ремонту і експлуатації покрівлі та фасаду Будівлі, та прибудинкової території по вул. Сумська, 60, а також інше, безпосередньо пов'язане з загальним утриманням Будівлі у належному стані згідно санітарних та протипожежних норм, сплати за теплопостачання та інше пропорційно до займаної ним площі в Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Позивачем за цим Договором.

Відповідно до п.2.2.4 Договору, Відповідач зобов'язується не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Позивача за утримання будівлі включаючи відшкодування за комунальні послуги, які Відповідач не отримує безпосередньо від підприємств, що поставляють комунальні послуги, та відшкодування ПДВ, який нараховує Відповідач у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до п.2.2.5 Договору, розмір плати за утримання Будівлі визначається Позивачем у рахунку-акті, який надається відповідачу щомісячно. Розмір вартості 1кв.м. утримання Будівлі проводиться на підставі фактичних загальних витрат на утримання Будівлі попереднього року і є незмінним протягом поточного року.

Так, згідно розпорядження ДП "ГИПРОКОКС" від 30.12.2015 року №17 вартість утримання 1 кв.м.Будівлі в місяць з 01.01.2016 року становить 11,18 (в тому числі ПДВ" і є незмінною протягом року.

Згідно розпорядження ДП "ГИПРОКОКС" від 30.12.2016 року №19 вартість утримання 1 кв.м. Будівлі в місяць з 01.01.2017 року становить 10,38 грн. ( в тому числі ПДВ) і є незмінною протягом року.

Як вбачаєтсья із матеріалів справи, позивач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання по утриманню будівлі та прибудинкової території, включаючи відшкодування вартості комунальних послуг та ПДВ за спірним Договором №18 від 14.10.2013р. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи рахунками-актами, а саме : акт №94 від 31 серпня 2016р., акт №107 від 30 вересня 2016 року, акт №120 від 31 жовтня 2016 року, акт №133 від 30 листопада 2016 року, акт №146 від 31 грудня 2016, акт №3 від 31 січня 2017 року, акт №14 від 28 лютого 2017 року, акт №25 від 31 березня 2017 року, акт №36 від 30 квітня 2017, акт №69 від 31 травня 2017 року, акт №58 від 30 червня 2017 року, акт №69 від 31 липня 2017 року, акт №80 від 31 серпня 2017 року, акт №91 від 30 вересня 2017 року, акт №102 від 31 жовтня 2017 року. За вказаними актами загальна вартість послуг за утримання будівлі та прибудинкової території за період з 01.08.2016 року по 03.10.2017 року станом на 30.05.2018 складає 88 578,22 грн.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Судом встановлено, що непідписаними відповідачем є наступні рахунки-акти: рахунок-акт №94 від 31 серпня 2016, рахунок-акт №107 від 30.09.2016, рахунок-акт №120 від 31 жовтня 2016, рахунок-акт №133 від 30 листопада 2016, рахунок-акт №146 від 31 грудня 2016 року.

Вказані рахунки-акти були надіслані позивачем засобами поштового зв'язку на адресу відповідача, проте останній акти не підписав, будь-якої відповіді стосовно відмови у прийнятті послуг за рахунками-актами №94 від 31 серпня 2016, №107 від 30.09.2016, №120 від 31 жовтня 2016, №133 від 30 листопада 2016, №146 від 31 грудня 2016 року не надав.

Пунктом 2.2.5 Договору встановлено, що розмір плати за утримання Будівлі визначається ДП "ГИПРОКОКС" у рахунку-акті, який надається відповідачу щомісячно.

Таким чином, обов'язковість узгодження рахунку-акту з відповідачем умовами договору не передбачена.

Крім цього, за наявним в матеріалах справи актом звіряння станом на 01.01.2018 (а.с.84) сторони підтвердили, що заборгованість за Договором про спільне користування, утримання будівлі і прибудинкової території та відшкодування витрат на комунальні послуги №18 від 14.10.2013 року станом на 16.11.2017р. складає 88 578,22 грн.

Відповідно до п.4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 №10 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов"язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема письмове прохання відстрочити сплату боргу, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Таким чином з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 88 578,22 грн. основної заборгованості нарахованої за період з 01.08.2016 по 03.10.2017.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 3820,48 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.2.5 Договору встановлено, що при несвоєчасному внесенні плати, сплачується пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожний день прострочки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені відповідно до якого сума пені за період з 11.06.2017 по 12.05.2018 становить 3 820,48 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, враховуючи п. 2.2.4, 2.2.5 договору №18 від 14.10.2013 року, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 820,48 грн. пені підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних у розмірі 3 115,00 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 13 949,32 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування та розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 3 115,00 грн та інфляційних нарахувань у сумі 13 949,32 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 173, 174, 193Господарського кодексу України, ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Технологічне бюро електроапаратури» (адреса: 61017, Харківська обл., м. Харків, вул. Велика Панасівська, 106, код в ЄДПРО 00216875) на користь Державного підприємства «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 60, код в ЄДРПО 00188334) - 88578 грн. 22 коп. основного боргу за період з 01.08.2016 по 03.10.2017, 3820 грн. 48 коп. пені, 3115 грн. 00 коп. процентів річних, 13949 грн. 32 коп. інфляційних втрат та 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення через господарський суд Харківської області (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Позивач: Державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 60, код в ЄДРПО 00188334).

Відповідач: Державного підприємства "Технологічне бюро електроапаратури» (код в ЄДПРО 00216875, адреса: 61017, Харківська обл., м. Харків, вул. Велика Панасівська, 106).

Повне рішення складено 25.09.2018 р.

Суддя ОСОБА_1