ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.10.2018 Справа № 905/1353/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєва М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область в особі Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Словянськ, Донецька область

до відповідача: Комунального виробничого підприємства Краматорський водоканал, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 15497398,77грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №03-198 від 04.05.18р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №05-09/206 від 15.01.18р.

Суть справи:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область в особі Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Словянськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального виробничого підприємства Краматорський водоканал, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 15497398,77грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №28/4-1 від 28.04.12р. на послуги водопостачання (з додатковими угодами до нього) в частині оплати отриманих послуг.

В якості правової підстави подання позову позивач посилається, зокрема, на положення статей 509, 525, 526, 530, 610 611, 612, 625 Цивільного Кодексу України, статей 193, 231, 232 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1353/18.

Ухвалою господарського суду від 25.07.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1353/18; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22.08.18р.

16.08.18р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає позовні вимоги.

18.08.18р. до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою представника відповідача.

Ухвалою суду від 22.08.18р. підготовче засідання відкладено на 18.09.18р.

18.09.18р. представник відповідача надав до суду заяву №б/н від 18.09.18р. про зменшення розміру пені та штрафу.

Також, 18.09.18р. представником позивача до суду подана заява №б/н від 18.09.18р. про надання інформації стосовно погашення відповідачем протягом розгляду справи частини боргу (з додатками).

Ухвалою суду від 18.09.18р. за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 03.10.18р.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

встановив:

28.04.12р. між Комунальним підприємством підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі директора Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (підприємство постачальник, позивач) та Комунальним виробничим підприємством «Краматорський водоканал» (споживач, відповідач) укладено договір №28/4-1 про послуги водопостачання (далі за текстом договір), за умовами якого позивач (постачальник) із закріплених водних обєктів зобовязався проводити забір технічної води та передавати її в районі ПС-1 (перегороджуюча споруда) споживачу в обсягах згідно з місячним графіком, в межах технічних можливостей підприємства, а відповідач (споживач) взяв на себе обовязок своєчасно оплачувати за отриманий обсяг води, за встановленими тарифами, в терміни та на умовах встановлених договором.

Додатковими угодами №67 від 03.12.12р., №67 від 11.11.13р., №58 від 24.11.14р., №34 від 27.04.16р., №43 від 17.11.16р., до вказаного договору були внесені відповідні зміни.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що споживач сплачує підприємству послуги водопостачання по тарифам, які встановлені у відповідності з діючим законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

Тарифи на момент укладання даного договору складають:

- за 1 куб. м. технічної напірної води для промислових підприємств 1,89грн. (без ПДВ);

- за 1 куб. м. технічної напірної води для подальшої обробки на питну на фільтрувальній станції 0,66 грн. (без ПДВ);

- за 1 куб. м. технічної напірної води для сільгоспвиробників та садівничих товариств 0,80грн. (без ПДВ).

Згідно п.5.2. договору (в редакції додаткової угоди №43 від 17.11.16р.), орієнтовна сума договору на дату його укладання складає 14087750,00грн., ПДВ 2817550,00грн., всього з ПДВ 16905300,00грн.

При зміні тарифів на послуги водопостачання уповноваженим на те органом сторони застосовують їх від дня вступну в силу. Про зміну тарифів підприємство зобовязано повідомити споживача окремим листом (п.5.3).

Відповідно до п.5.5. договору, кінцевий розрахунок за надані послуги за поточний місяць споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту з отримання води платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, у строк до 1-го числа місяця наступного за звітнім.

При оформленні платіжного доручення у графі «призначення платежу» споживач зобовязаний вказати період, за який здійснюється оплата з вказівкою на договір. У випадку відсутності у платіжному дорученні цих даних, перерахована споживачем оплата зараховується підприємством за будь-який період утворення заборгованості на його розсуд (п.5.6. договору).

Згідно п.7.2. договору, у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання (п.5.4. та 5.5. договору) споживач зобовязаний сплатити підприємству пеню за кожен день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3. договору, визначено, що у випадку прострочення виконання грошового зобовязання, споживач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Договір вступає в силу при досягненні сторонами угоди з усіх суттєвих умов та діє з 01.05.2012р. по 31.12.2012р. Дія договору продовжується на наступний рік на тих же умовах, шляхом підписання додаткової угоди, з урахуванням змін заявки на споживання води, яке є невідємною частиною даного договору (п.п.11.1., 11.3. договору). В редакції додаткових угод №67 від 03.12.12р., №67 від 11.11.13р., №58 від 24.11.14р., №34 від 27.04.16р., №43 від 17.11.16р. термін дії договору було визначено до 31.12.2013р., до 31.12.2014р., до 31.12.2015р., до 31.12.2016р. та до 31.12.2017р.

Договір підписаний керівниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами договору №28/4-1 від 31.10.15р. (з додатковими угодами до нього) підписані акти №10 від 31.10.15р., №11 від 30.11.15р., №12 від 31.12.15р., №5 від 31.05.16р., №6 від 30.06.16р., №7 від 31.07.16р., №8 від 31.08.16р., №9 від 30.09.16р., №10 від 31.10.16р., №11 від 30.11.16р., №12 від 31.12.16р., №1 від 31.01.17р., №2 від 28.02.17р., №3 від 31.03.17р., №4 від 30.04.17р., №5 від 31.05.17р., №6 від 30.06.17р., №7 від 31.07.17р., №8 від 31.08.17р., №9 від 30.09.17р., №10 від 31.10.17р., №11 від 30.11.17р., №12 від 31.12.17р., згідно яких визначено місце встановлення та підключення водомірів, покази приладів обліку, кількість поданої у відповідний період води.

Як зазначає позивач, з метою належного виконання умов договору, за надані послуги відповідачу були виставлені відповідні рахунки, які мали бути сплачені відповідачем відповідно до умов п.5.5. договору.

Свої зобов`язання щодо оплати позивачу грошових коштів за надані послуги згідно договору №28/4-1 від 28.04.12р. відповідач виконував не своєчасно та не в повному обсязі.

01.09.16р., 05.10.16р., 04.11.16р., 01.12.16р., 03.01.17р., 01.02.17р., 01.03.17р., 01.04.17р., 01.05.17р., 01.06.17р., 05.07.17р., 01.08.17р., 01.09.17р., 02.10.17р., 01.11.17р., 01.12.17р., 02.01.18р., 01.02.18р., 01.03.18р., 02.04.18р., 02.05.18р., 31.05.18р., 02.07.18р., між сторонами договору підписані акти звірки.

Згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача за період з 01.11.16р. по 31.12.17р. складає 11552094,98грн. (з урахуванням часткового погашення заборгованості).

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

При цьому, під час розгляду справи в суді відповідачем здійснена часткова оплата отриманих послуг за договором №28/4-1 від 28.04.12р. у сумі 1000000,00грн., що підтверджується, зокрема, копією платіжного доручення від 12.09.18р. №28.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного:

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що сторонами договору підписані акти №10 від 31.10.15р., №11 від 30.11.15р., №12 від 31.12.15р., №5 від 31.05.16р., №6 від 30.06.16р., №7 від 31.07.16р., №8 від 31.08.16р., №9 від 30.09.16р., №10 від 31.10.16р., №11 від 30.11.16р., №12 від 31.12.16р., №1 від 31.01.17р., №2 від 28.02.17р., №3 від 31.03.17р., №4 від 30.04.17р., №5 від 31.05.17р., №6 від 30.06.17р., №7 від 31.07.17р., №8 від 31.08.17р., №9 від 30.09.17р., №10 від 31.10.17р., №11 від 30.11.17р., №12 від 31.12.17р., згідно яких визначено покази приладів обліку та кількість поданої у відповідний період води. Акти підписані представниками сторін без будь-яких зауважень і заперечень та скріплені печатками.

Згідно п.5.5. договору, кінцевий розрахунок за надані послуги за поточний місяць споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту з отримання води платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, у строк до 1-го числа місяця наступного за звітнім.

Таким чином, за висновками суду строк оплати відповідачем вартості отриманих послуг по договору №28/4-1 від 28.04.12р. є таким що настав.

Сторонами підписані акти звірок взаємних розрахунків від 01.09.16р., від 05.10.16р., від 04.11.16р., від 01.12.16р., від 03.01.17р., від 01.02.17р., від 01.03.17р., від 01.04.17р., від 01.05.17р., від 01.06.17р., від 05.07.17р., від 01.08.17р., від 01.09.17р., від 02.10.17р., від 01.11.17р., від 01.12.17р., від 02.01.18р., від 01.02.18р., від 01.03.18р., від 02.04.18р., від 02.05.18р., від 31.05.18р., від 02.07.18р. З боку відповідача акти звірок взаємних розрахунків підписані без будь-яких зауважень та заперечень.

Отже, факт існування заборгованості за послуги з подачі технічної води за загальний період з 01.11.16р. по 31.12.17р. в сумі 11552094,98грн. належним чином підтверджений матеріалами справи, визнаний та підтверджений відповідачем, про що останнім зазначено у відзиві на позовну заяву.

При цьому, судом встановлено, що протягом розгляду справи в суді, відповідачем здійснена оплата суми основного боргу в розмірі 1000000,00грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1000000,00грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених підстав суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1000000,00грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за умовами договору №28/4-1 від 28.04.12р, щодо оплати наданих послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не оспорюється, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з подачі технічної води, підлягають задоволенню в сумі 10552094,98грн.

Крім того, позивачем нараховані та предявлені до стягнення пеня в розмірі 1034504,96грн., 3% річних в розмірі 547622,32грн. та інфляційні втрати в розмірі 2363176,51грн.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 3% річних в загальному розмірі 547622,32грн. (загальний період таких нарахувань - з 01.10.15р. по 30.06.18р.) та інфляційні в загальному розмірі 2363176,51грн. (загальний період таких нарахувань - з 01.10.15р. по 31.05.18р.).

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в розмірі 547622,32грн.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних нарахувань становить 2362126,35грн., тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 2363176,51грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково в розмірі 2362126,35грн.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання (п.5.4. та 5.5. договору) споживач зобовязаний сплатити підприємству пеню за кожен день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

На підставі п.7.2. договору, позивачем нарахована пеня в загальному розмірі 1034504,96грн. При цьому, згідно надано розрахунку пеня розрахована окремо по кожному рахунку.

Перевіривши розрахунок пені, проведений позивачем, судом встановлено, що розмір таких нарахувань складає 1034130,32грн.

Перевірку розрахунку інфляційних нарахувань, 3% річних та пені зроблено судом за допомогою програми «Ліна Закон».

Щодо поданої відповідачем заяви про зменшення розміру пені та штрафу, суд зазначає наступне:

Частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.18р. у справі №908/1453/14.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті послуг, беручи до уваги ступінь вини відповідача у невиконанні зобовязань перед позивачем, причини такого невиконання, загальновідомі у розумінні ч.3 ст.75 ГПК України обставин проведення АТО на території місця реєстрації та фактичного знаходження підприємства відповідача з 2014 року, що призвело до погіршився фінансового стану відповідача, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 50% у звязку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 517065,16грн.

Представник позивача проти задоволення заяви про зменшення розміру пені не заперечував.

При цьому, суд зазначає, що інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України, тому зменшення їхнього розміру нормами діючого законодавства не передбачено.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та які відповідачем не оспорюються, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Згідно ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та часткове задоволення позову, суд повертає позивачу 50% судового збору, сплаченого позивачем за позовними вимогами, які підлягають задоволенню, в сумі 116219,80грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача належить судовий збір у розмірі 116219,80грн., як 50% від сплаченого позивачем судового збору за позовною вимогою, яка підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 130, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Словянськ, Донецька область до Комунального виробничого підприємства «Краматорський водоканал», м.Краматорськ, Донецька області про стягнення основного боргу в сумі 11552094,98грн., пені в сумі 1034504,96грн., 3% річних в сумі 547622,32грн. та інфляційних нарахувань в сумі 2363176,51грн, задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1000000,00грн. у звязку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорський водоканал» (вул. Південна, буд. 6, м. Краматорськ, Донецька область, 84313; ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Регіонального управління з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (вул. Університетська, буд. 13, м. Словянськ, Донецька область, 84112; ) основний борг в сумі 10552094,98грн., пеню в сумі 517065,16грн., 3% річних в сумі 547622,32грн., інфляційні нарахування в сумі 2362126,35грн., судовий збір в сумі 116219,80грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути платнику - Словянському регіональному виробничому управлінню Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (вул. Університетська, буд. 13, м.Словянськ, Донецька область, 84112; ) з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору в сумі 116219,80грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 03.10.18р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.18р.

Суддя М.О. Лейба