ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
С У Д О В И Й Н А К А З
27 вересня 2018 року Справа № 926/1580/18
Суддя Господарського суду Чернівецької області Гурин М.О., розглянувши
заяву стягувача: Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго
до боржника: фізичної особи підприємця ОСОБА_1
про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 2289,95 грн.
27 вересня 2018 року міське комунальне підприємство Чернівцітеплокомуненерго звернулось до Господарського суду Чернівецької області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 2289,95 грн., з яких: 1474,60 грн. основна заборгованість, 283,02 грн. пеня, 418,77 грн. інфляційні втрати, 113,56 грн. 3% річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2018 справу №926/1580/18 передано на розгляд судді Гурину М.О.
Розглянувши подану заяву, суд встановив, що відповідно до договору № 617 на постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2008 року, який укладений між МКП Чернівцітеплокомуненерго та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, заявник відпускає теплову енергію споживачу в обсягах згідно з додатком № 1та 2 А до цього договору в вигляді гарячої води (на такі потреби: опалення - в опалювальний період; гаряче водопостачання згідно з графіком по рішенню міської ради; технологічні потреби згідно з графіком), а споживач зобовязується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії визначеної договором, або згідно рахунку, який надається виробником до 10 числа за розрахунковим місяцем згідно п. 4 договору порядок розрахунків за теплову енергію.
З травня 2016 року ФОП ОСОБА_2 перестав користуватись послугами теплопостачання, але за спожиту теплову енергію не розрахувався.
Відповідач не виконав належним чином умови договору № 617 від 01.11.2008 року постачання теплової енергії в гарячій воді щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2015 року - 31.08.2018 року в сумі 1474,60 грн.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, судом не виявлено підстав передбачених статтею 152 Господарського процесуального кодексу України для відмови у видачі судового наказу.
Частина 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що в порядку наказного провадження здійснюється розгляд справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом пяти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня може бути грошовою сумою або майном. У даній справі пеня визначена у відсотках від суми зобов'язання, тобто має грошове вираження.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Тобто, в розумінні вказаної статті інфляційні та відсотки річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов'язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само, як і пеня.
Законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дослідивши долучені до заяви докази, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги про видачу судового наказу підлягають задоволенню, право на стягнення яких виникло на підставі договору постачання теплової енергії в гарячій воді № 617 від 01.11.2008 року, а також відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст, 525, 526, 530, 549, 625 Цивільного кодексу України.
Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, 151, 154, 155, 156, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
4. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
5. Дата видачі судового наказу (співпадає з датою набрання законної сили наказом).
Дата набрання судовим наказом законної сили ___ __________ 2018 року
Строк предявлення судового наказу до виконання ___ __________ 2018 року
Дата видачі судового наказу стягувачу ___ ___________ 2018 року
Суд повідомляє, що згідно із приписами пункту 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає по суті обґрунтованість заявлених стягувачем вимог.
Відповідно до частин першої та другої статті 157 Господарського процесуального кодексу України боржник має право протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Згідно із частиною першою статті 159 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом пяти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Суддя М.О. Гурин