ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2018

Справа № 910/10099/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва"

до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції

про стягнення 12003,59 грн,

Без виклику (повідомлення) представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення 12 003,59 грн, з яких 11 879,68 грн – заборгованість з орендної плати, 44,18 грн – 3% річних, 79,73 грн – інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором №15/КК від 29.01.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.0218 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/10099/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена сторонам в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством, зокрема, частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, відповідно до яких ухвала суду про відкриття провадження у справі була вручена уповноваженому представнику позивача 10.08.2018 та уповноваженому представнику відповідача 08.08.2018.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України.

27.09.2018 через автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог відповідно до якої позивач просить на підставі статті 49 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за договором оренди №15/КК від 29.01. 2016 в сумі 21 000,57 грн.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

В частині 2 статті 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання, або через 30 днів з відкриття провадження, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до зазначених приписів розгляд справи № 910/10099/18 по суті було розпочато 01.09.2018.

Судом встановлено, що заява про збільшення позовних вимог була направлена представником позивача до суду з грубим порушення встановлених чинним процесуальним законодавством строків - 26.09.2018. У поданій заяві позивачем не заявлено клопотання щодо поновлення пропущеного строку на подання такої заяви, окреме клопотання про поновлення процесуального строку також подано не було.

Окрім того. представник позивача в поданій заяві про збільшення позовних вимог посилається на норми Цивільного процесуального кодексу України. Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу представника позивача на те, що відповідно до приписів статті 1 ГПК України порядок здійснення судочинства у господарських судах встановлено саме Господарським процесуальним кодексом України

На підставі зазначеного вище суд не приймає до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 між Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією (надалі –орендодавець), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (надалі – Підприємство) та Управлінням Державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області, яке було замінено на підставі Додаткового договору № 1 про внесення змін до Договору №15/КК про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 29.01.2016 №772/1, на приміщення загальною площею 41,0 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, Печерський узвіз, 19 на Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (надалі – Управління, орендар) було укладено договір №15/КК про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі – договір оренди), на підставі якого орендодавцем передано у строкове платне користування орендарю нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Печерський узвіз, 19 (далі – об’єкт оренди), для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок державного бюджету (Печерський районний відділ кримінально-виконавчої інспекції м.Києва).

Відповідно до пп. 2.1, 2.2, 2.3 договору оренди об’єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 41,0 кв.м. у т.ч. на четвертому поверсі 41,0 кв.м.; вартість об’єкта оренди згідно із затвердженим 29.01.2016 висновком про вартість майна станом на 31.07.2015 становить 20 117,07 грн за 1 кв.м, а всього 824 800,00 грн; об’єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

З положень укладеного між сторонами договору оренди вбачається, що об'єкт оренди перебуває на балансі позивача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

За умовами п. 3.1 договору оренди за користування об’єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі пункту 24 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, і становить 51,22 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 2 100,15 грн за базовий місяць розрахунку – січень 2016 року.

Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за січень 2016 року складає 2 грн. 80 коп. на місяць. Разом: 2 102 грн 95 коп. ПДВ: 420 грн 59 коп. Загальна сума до сплати становить: 2 523,54 грн.

В пунктах 3.2, 3.4 договору оренди сторони визначили, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, розміщений на веб-сайті Фонду державного майна України; розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.5 договору).

Відповідно до пунктів 3.6, 3.7 договору оренди орендна плата сплачується орендарем на рахунок незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Пунктом 4.2.4 договору оренди визначено обов’язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

У розділі 6 договору сторонами було погоджено відповідальність за порушення умов договору, зокрема, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. У випадку примусової сплати орендної плати та інших платежів у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі втрати, пов’язані з таким стягненням (пункт 6.2 договору оренди).

Відповідно до п. 9.1 договору оренди цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 29.01.2016 до 27.01.2019.

На виконання умов договору 29.01.2016 між сторонами було підписано акт приймання-передачі об’єкта оренди.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди, згідно якого в силу вимог ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України (далі – ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення - загальною площею 41,0 кв.м., розташоване знаходиться за адресою: м. Київ, Печерський узвіз, 19, на четвертому поверсі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами відповідач користувався майном в спірний період з 01.03.2018 по 27.06.2018.

За твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем, внаслідок порушення умов договору в частині здійснення своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 11 879,68 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 432/10-209 від 31.05.2018 щодо сплати наявної заборгованості. Зазначена претензія, за твердженням позивача, була залишена відповідачем без розгляду.

Відповідно до статті 193 ГК України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що відповідач в порушення умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання щодо повної та своєчасної сплати платежів.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи умови п. 3.2, п. 3.6 та п. 3.7 договору оренди, відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, відповідач, відповідно до наявних в матеріалах справи рахунків-фактур, повинен був сплатити орендну плату:

за березень 2018 року у строк до 20.03.2018 в розмірі 2 933,86 грн;

за квітень 2018 року у строк до 20.04.2018 в розмірі 2966,12 грн;

за травень 2018 року у строк до 20.05.2018 в розмірі 2989,85 грн;

за червень 2018 року у строк до 20.06.2018 в розмірі 2989,85 грн.

Таким чином, згідно розрахунку, який було надано позивачем до матеріалів справи та перевірено судом, здійсненого на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, за період користування майном за період з 01.03.2018 по 27.06.2018, сума заборгованості за орендним договором становить 11879,68 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У зв'язку з порушенням строку виконання відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати та інших платежів, позивачем на підставі статті 625 ЦК України та пункту 6.2 договору оренди були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 44,18 грн трьох відсотків річних та 79,73 грн інфляційних нарахувань.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно частині 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, а тому обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до статті 232 ГК України не застосовується.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних та інфляційних втрат є правомірним.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд встановив, що позивачем правильно визначено початок періоду прострочення з березня по липень 2018 року та здійснено вірний розрахунок заявлених до стягнення сум.

При здійснені арифметичного перерахунку, з врахуванням наведеного вище, судом встановлено, що у зв'язку із простроченням відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати та інших платежів за договором оренди обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 79,73 грн та розмір 3% річних становить 44,18 грн.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з’ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, надавши оцінку всім аргументам, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: 11 879,68 грн заборгованості за орендним договором 44,18 грн трьох відсотків річних та 79,73 грн інфляційних нарахувань.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва" до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення 12 003,59 грн, – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (04071, місто Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 2; ідентифікаційний код 40867327) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, місто Київ, провулок Івана Мар`яненка, будинок 7; ідентифікаційний код 35692211) 11 879,68 грн (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят дев’ять гривень 68 копійок) заборгованості за орендним договором, 44,18 грн (сорок чотири гривні 18 копійок) трьох відсотків річних, 79,73 грн (сімдесят дев’ять гривень 73 копійок) інфляційних нарахувань та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ                                                                                           В. В. ДЖАРТИ