ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 року м.Дніпро Справа № 904/228/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач),

cудді: Чередко А.Є., Білецька Л.М.,

cекретар судового засідання Крицька Я.Б.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №30/5-2076 від 22.12.2017 р. , представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №3141 від 14.03.2018 р., адвокат;

від третьої особи: ОСОБА_3, довіреність №64 від 20.11.2017 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року (повний тест рішення складено 14.05.2018 року) у справі № 904/228/18 (суддя Воронько В.Д.)

за позовом Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровській області, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпро

про визнання недійсним договору № 1436-12К500 від 05.06.2015 з моменту його вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року у справі № 904/228/18 позов задоволено повністю.

Визнано договір № 1436-12К500 про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком", укладений між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" та Управлінням Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровській області 05.06.2015 року, недійсним з моменту його вчинення.

Рішення мотивовано тим, що право власності відповідача або перебування на його балансі кабельної каналізації електрозвязку (ККЕ), яка передана позивачу за оспорюваним договором, не доведено. Тому суд дійшов до висновку, що спірне майно є державною власністю.

Оскільки право передавати майно у найм (користування) має власник або особа, якій належать майнові права, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком" з моменту його вчинення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Законом України "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" право на укладення договору має власник, володілець та оператор відповідної інфраструктури. Апелянт зазначає, що відкрито і добросовісно користується ККЕ з моменту її створення, несе витрати в ході експлуатації та укладає договори на користування ККЕ. Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, його внесено до Реєстру операторів та провайдерів. Апелянт вважає, що є законним володільцем ККЕ, що надає йому право на укладення договорів на користування ККЕ. Також, апелянт посилається на практику Верховного Суду з аналогічної справи (постанова від 04.05.2018 року у справі №910/10743/17) щодо наявності у позивача права на укладення договорів на користування ККЕ.

Апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що спірні ККЕ є державною власністю, оскільки державній реєстрації підлягають виключно будівлі (АТС, вузли, тощо), які є складовими ККЕ. Враховуючи, що за Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" зареєстровані будівлі АТС, які є складовими ККЕ, що надавались у користування, апелянт вважає, що є власником спірних ККЕ.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що місцевим господарським судом не зазначено, порушення якої саме норми стало підставою для визнання договору недійсним. Також апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про визнання недійсним правочину з моменту укладення, оскільки спірний договір є фактично договором оренди, який підлягає визнанню недійсним на майбутнє.

Вважає, що спірний договір не порушує прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що ККЕ є державною власністю, оскільки вважає, що власником ККЕ є саме Публічне акціонерне товариство "Укртелеком".

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року у справі №904/228/18 повністю. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору №1436-12К500 від 05.06.2015 року з моменту його вчинення.

Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровської області проти задоволення апеляційної скарги заперечує. У відзиві на апеляційну скаргу зазначає на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Позивач вважає безпідставними доводи апелянта про те, що він є власником ККЕ як складової будівлі АТС. Вказує, що відповідач на підставі ліцензії має право здійснювати лише надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації мереж дротового радіомовлення, а не надавати у користування ККЕ. Щодо посилання апелянта на висновок Верховного Суду (постанова від 04.05.2018 року у справі №910/10743/17), позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що у постанові зазначено саме про відсутність доказів визнання недійсним договору на користування ККЕ.

Просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Статтею 63 Закону України "Про телекомунікаційні послуги" унормовано, що телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умовою надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором, провайдером і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог дог договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації.

Відповідно до п. 1.2 розділу 1 Правил надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 23.08.2012 № 428 (надалі - Правила надання в користування ККЕ), в редакції від 23.08.2012 року, чинній на момент укладання спірного Договору, визначено поняття "надання в користування ККЕ", а саме - забезпечення можливості прокладання кабелів електрозв'язку в каналах ККЕ шляхом виконання комплексу організаційно-технічних заходів з метою взаємо зєднання телекомунікаційних мереж для власних потреб та/або надання телекомунікаційних послуг, що включає в себе надання послуг замовнику з:

розробки та видачі ТУ;

погодження робочого проекту;

технічного нагляду постачальником ККЕ;

бронювання місця в ККЕ;

надання місця в каналі ККЕ;

використання ККЕ;

"Замовник" у розумінні Правил - суб'єкт господарювання, який отримує у постачальника на договірних засадах поаум з надання в користування ККЕ; "постачальник" - оператор, провайдер телекомунікацій, який є власником (володільцем) ККЕ і на договірних умовах надає в користування кабельну каналізацію електрозв'язку замовникам для топа потреб або надання телекомунікаційних послуг.

Вимоги до договорів про надання в користування ККЕ визначено в розд. III Правил надання в користування ККЕ.

Зміст спірного Договору повністю відповідає вимогам Правил.

Граничні тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій затверджено рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 30.12.2013 № 861, і вони є однаковими для усіх без винятку постачальників - операторів/провайдерів, які надають послуги, і всіх замовників.

Тарифи на послуги з надання в користування ККЕ в спірному договорі відповідають Граничним тарифам, встановленим Національною комісією з регулювання звязку та інформації.

У регулюванні питання надання в користування ККЕ законодавство ототожнює поняття "власник ККЕ" та "володілець ККЕ" та наділяє їх однаковим обсягом прав та обовязків щодо надання в користування ККЕ.

Так, в Законі України "Про телекомунікації" вживається визначення "власник (володілець) ККЕ" - суб'єкт господарювання, у власності (володінні) якого перебувають уся інфраструктура кабельної каналізації електрозв'язку або окремі її елементи.

В Законі України "Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" також вживається визначення "власник і (володілець) інфраструктури об'єкта доступу" - фізична або юридична особа, у власності (володінні) якої перебуває інфраструктура об'єкта доступу або окремі її елементи (далі по тексту цього Закону вживається скорочений термін - власник інфраструктури об'єкта доступу, що позначає як власника, так і володільця інфраструктури об'єкта доступу).

В Правилах надання в користування ККЕ у визначенні "постачальник" вживається поняття " власник (володілець) ККЕ".

Отже, наявність у особи права власності на ККЕ чи документів, що підтверджують таке право власності не є законодавчою вимогою для укладення договору з надання у користування ККЕ, оскільки надавати у користування ККЕ (і укладати відповідний договір) можуть як власники, такі і володільці ККЕ.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", як власник, так і володілець мають право вимагати укладення договору з доступу, у т.ч. і укласти такий договір.

Відповідач у даній справі є оператором телекомунікацій, його внесено до Реєстру операторів та провайдерів, електронна версія якого знаходиться у відкритому доступі на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації Мр://пкт.еоу.иа/іпсіех.р1гр?г=зіїе/іпс1ехЦра=55&бнпеиаее=ик.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 05.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (надалі - відповідач) та Управлінням Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у Дніпропетровській області (надалі Замовник, був укладений договір "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком" №1436-12К500.

Відповідно до пункту 2.1 договору предметом цього договору є технічні, організаційні та економічні умови надання в користування ККЕ Укртелекому.

Відповідно до пункту 2.2 договору Укртелеком відповідно до умов цього договору надає Замовнику в користування ККЕ, що передбачає виконання комплексу організаційно-технічних заходів та надання таких послуг:

а) бронювання місця в ККЕ Укртелекому;

б) погодження робочого проекту;

в) технічний нагляд за роботою Замовника в ККЕ Укртелекому;

г) надання місця в каналі ККЕ Укртелекому;

ґ) використання ККЕ Укртелекому.

Розділом 1 договору №1436-12К500 від 05.06.2015 року передбачено, що у цьому договорі терміни вжито в такому значенні:

кабельна каналізація електрозв'язку - обладнання та споруди Укртелекому, призначені для прокладання, монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів телекомунікацій, що включають трубопроводи, закладні та оглядові пристрої в колодязях, кабельних шафах, шахтах, колекторах, мостах, естакадах, тунелях, будівлях, а також приміщення для вводу кабелів і розміщення лінійного обладнання (пункту 1.1);

канал кабельної каналізації електрозв'язку - окремо виділені місця в колекторах, телекомунікаційних колодязях, тунелях, акведуках, шляхопроводах, на мостах, мостових переходах, естакадах, трубопроводах, а також інші надземні та підземні інженерні споруди, що призначені для прокладання або використовування для прокладання магістральних з'єднувальних та розподільних проводових і волоконно-оптичних кабелів електрозв'язку, а також розміщення супутніх лінійних технічних засобів телекомунікацій (пункт 1.2).

Згідно з пунктом 3.1.4 договору Укртелеком зобов'язаний після оплати послуги з надання місця в каналі ККЕ оформити відповідний дозвіл згідно з порядком, встановленим в Укртелекомі, та надати місце в каналі ККЕ для виконання замовником (або підрядною будівельною організацією за дорученням замовника) робіт з прокладання кабелю.

Відповідно пункту 3.1.7 договору Укртелеком зобов'язаний надати замовнику в користування ККЕ Укртелекому відповідно до додатків №4/1-4/N до договору.

Укртелеком має право вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг, визначених відповідно до умов цього договору, на підставі виставлених ним рахунків та підписаних сторонами актів виконаних робіт (надання послуг) (пункт 3.3.1 договору).

Умовами пункту 4.1 договору передбачено, що ціна договору складається із сумарної вартості послуг, передбачених цим договором і визначається відповідними додатками до цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору вартість послуги з бронювання місця в ККЕ Укртелекому визначається відповідно до Граничних тарифів та встановлюється у додатках №2/1-2/N до договору.

Оплату вартості послуги з бронювання місця в ККЕ замовник здійснює щомісячно не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі виставлених Укртелекомом рахунків та підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) (пункт 4.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року. Умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2015 (пункт 10.1 договору).

Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровської області вважає, що договір укладений з порушенням вимог частини 1 статті 761 Цивільного кодексу України, у звязку з чим просить визнати його недійсним.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд свій висновок мотивував тим, що власником спірного майна є держава, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є власником ККЕ, яке є предметом оспорюваного договору. Тому, на думку суду, є підстави для визнання недійсним договору.

Апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду з таких підстав:

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 наведеного Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 вказаного Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 640 зазначеного Кодексу встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини 3 статті 27 Закону України "Про телекомунікації" управління телекомунікаційними мережами загального користування здійснюється операторами телекомунікацій, які експлуатують ці мережі, на основі єдиних стандартів, норм та правил.

Оператори телекомунікацій, незалежно від форм власності, в першу чергу надають у користування на договірних засадах ресурси своїх мереж державній системі урядового зв'язку, національній системі конфіденційного зв'язку, органам з надзвичайних ситуацій, безпеки, оборони, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань у порядку, встановленому ЦОВЗ (частина 7 статті 27 Закону України "Про телекомунікації").

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про телекомунікації" взаємодія операторів телекомунікацій з органами державної влади та органами місцевого самоврядування стосовно отримання ними телекомунікаційних послуг здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства України.

Апеляційний господарський суд зазначає, що предметом спору у цій справі не є право власності на спірне майно, а питання щодо укладення договору (визнання недійсним договору).

Із наведених положень законодавства вбачається, що укладення відповідного договору здійснюється не лише із власником, але і із володільцем і оператором відповідної інфраструктури або окремих її елементів.

Відповідач в розумінні ст.14 Закону України "Про телекомунікації" є оператором телекомунікацій і мав право на укладення оспорюваного договору.

Таким чином висновок місцевого господарського суду про відсутність у відповідача права власності на вказані об'єкти, що позбавляє його можливості укладення оспорюваного договору і є підставою для визнання його недійсним, помилковий і не ґрунтується на наведених нормах права.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-50-3159;19-50-35 від 19.03.2007 року право власності на новозбудовані лінійно-кабельні споруди не підлягає реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В той час, як в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно має бути зареєстровано лише право власності на будівлі, що входять до складу лінійно-кабельних споруд та забезпечують функціонування телекомунікаційної мережі.

Вказані обставини у їх сукупності дають правові підстави вважати, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" має право на укладення договорів про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком", тому відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним.

Разом з тим, посилання Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на те, що його право власності на ККЕ було встановлено у постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2008 рокуу справі №22/94/07-11/588/07-6/24/08, а також посилання на те, що ККЕ є складовими будівлі АТС, яка є власністю відповідача, не впливають на правильність вирішення спору у справі, оскільки предметом спору у цій справі не є право власності на спірне майно, а питання щодо укладення договору (визнання недійсним договору).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції, як прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року у справі №904/228/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року у справі №904/228/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровської області.

Стягнути з Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у Дніпропетровської області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 643,00 грн., про що видати наказ.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: А.Є. Чередко

Повний текст складено 25.09.2018 року.