Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/209/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2" про визнання недійсним рішення зборів засновників

в засіданні приймали участь:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_3, директор;

від третьої особи - ОСОБА_4, довіреність від 29.05.2018 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання недійсним рішення зборів засновників.

Ухвалою суду від 13.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.05.2018 року.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року підготовче засідання відкладено на 13.06.2018 року. Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2".

Ухвалою суду від 13.06.2018 року підготовче засідання відкладено на 10.07.2018 року.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 08.08.2018 року.

Ухвалою суду від 08.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2018 року.

30 серпня 2018 року в судовому засіданні уповноважений представник третьої особи зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у поясненнях (а.с. 62).

В судовому засіданні 30.08.2018 року судом було допитано свідків. Після допиту свідків, суд продовжив досліджувати докази та оглянув оригінали документів (в т.ч. оригінал протоколу № 19 від 25.03.2010р.)

Ухвалою суду від 30.08.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 19.09.2018 року.

19 вересня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про проведення почеркознавчої експертизи окремих підписів на протоколі №19 від 25.03.2010 року.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про проведення почеркознавчої експертизи, заслухавши пояснення заявника та представника третьої особи, прийшов до висновку про залишення його без розгляду виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 11.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 918/209/18 на 30 днів до 11 серпня 2018 року включно.

Згідно ст. 182 ГПК України підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд:

1) оголошує склад суду, а також прізвища секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, зясовує наявність підстав для відводів;

2) зясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді;

3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви;

4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, обєднання справ і розєднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше;

5) може розяснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;

6) зясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;

7) зясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста;

9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення;

10) вирішує заяви та клопотання учасників справи;

11) направляє судові доручення;

12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення;

13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення;

14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення;

15) встановлює порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання;

16) зясовує розмір заявлених сторонами судових витрат;

17) вирішує питання про колегіальний розгляд справи;

18) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті;

19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

При цьому, відповідач просить суд провести почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: Чи виконано підпис на протокольному рішенні № 19 від 25.03.2010 року (яке є предметом розгляду даної справи) від імені ОСОБА_5 чи ОСОБА_6?

Згідно ст. 228 ГПК України Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках:

1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі;

2) призначення судом експертизи;

3) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 84 цього Кодексу;

4) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

5) надходження заяви про відвід судді;

6) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом;

7) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, обєднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Тобто, нормами вищезазначеної статті передбачена можливість зупинення провадження у справі для уникнення порушення судом процесуальних строків в т.ч. у випадку призначення судом експертизи.

Разом з цим, у відповідності до ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Отже, на підставі викладеного, відповідач в силу ст. 118 ГПК України втратив право на вчинення процесуальних дій із закінченням призначеного судом строку.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на той факт, що копія протоколу № 19 від 25.03.2010 року надана суду третьою особою 09.07.2018 року (а.с. 106).

26.07.2018 року відповідач ознайомився з матеріалами справи №918/209/18 про що свідчить клопотання про ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 141), таким чином відповідач не був позбавлений права на заявлення відповідного клопотання в строки передбаченні ГПК України. Відтак клопотання Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про проведення почеркознавчої експертизи підлягає залишенню судом без розгляду.

Представник позивача у судове засідання19.09.2018 року не з'явився, явку своїх повноважних представників у призначене судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно, всебічно та повно дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) про визнання недійсним рішення зборів засновників оформлене протоколом № 19 від 25.03.2010 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.

В 2002 році позивач, відповідно до законодавства України, виступив співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж", взявши участь у створенні статутного фонду товариства у розмірі 20% від загального статутного фонду при заснуванні.

Іншими засновниками Товариства виступили громадяни України: ОСОБА_7 - 10%; ОСОБА_8 - 10%; ОСОБА_9 - 30%, ОСОБА_6 - 10% та Міжнародний університет "Рівненський Економіко-гуманітарний інститут" імені академіка ОСОБА_2 - 20%.

25 березня 2010 року задекларовано проведення зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж". Про що свідчить протокол № 19 від 25.03.2010 року. Згідно протоколу № 19 від 25.03.2010 року на зборах були присутні Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2 в особі ректора ОСОБА_10 - 20%, ОСОБА_7 - 10%, ОСОБА_8 - 10%, ОСОБА_11 - 30%, ОСОБА_6 - 10% , ОСОБА_1 - 20%. Всього 100 %.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) № 19 від 25 березня 2010 року прийнято наступне рішення: призначити і надалі директором Рівненського економіко - гуманітарного та інженерного коледжу (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) ОСОБА_6 з 02 квітня 2010 року терміном на пять років. Рішення загальних зборів від 25.03.2010 року, оформлене протоколом № 19 позивач вважає недійсними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 58 ЗУ "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до ст. 60 ЗУ "Про господарські товариства" Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

Згідно із Статутом приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) (а.с. 17-19) який зареєстровано 17.09.2002 року № 2417 р., а саме п. 4.4 вищим органом управління Коледжу є збори Засновників, які відбуваються не рідше ніж один раз на рік. Збори вважаються дійсними, коли на них присутні Засновники які володіють у сукупності більш як 60 відсотками загальної кількості голосів. Кількість голосів кожного із Засновників визначається на загальних зборах у відповідності до розміру його частки.

Як вбачається з протоколу № 19 від 25.03.2010 року (копію надано позивачем, а.с. 16) на зборах засновників у цей день були всі засновники - фізичні особи, а юридичну особу Міжнародний університет "Рівненський Економіко-гуманітарний інститут" імені академіка ОСОБА_2 представляв ОСОБА_10.

Разом з цим, позивач стверджує, що останній на вказаних загальних зборах учасників ТОВ присутній не був, оскільки не був попереджений про їх проведення через повідомлення. Не був присутнім на зборах також ОСОБА_6 (керівник відповідача), який також не був повідомлений належним чином.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на п.2.25 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 25.02.2016 року та положеннями ч.5. ст.61 ЗУ "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів ТОВ чи ТДВ учасники повідомляються передбаченим статутом способом із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Наведені норми законодавства вказують на те, що обов'язковою умовою повідомлення про скликання загальних зборів юридичної особи є одночасна наявність у такому повідомленні інформації про час, місце проведення зборів та інформації про питання, що будуть винесені на розгляд зборів (порядок денний). Відсутність у повідомленні про проведення загальних зборів будь-якої з названих складових, як і відсутність самого повідомлення, може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.

Разом з цим п.2.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 25.02.2016 року вказано, що позивачеві не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників (акціонерів, членів) рішень, оскільки вплив учасника (акціонера, члена) на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 ЗУ "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Відповідно до вище зазначеного позивач вважає, що збори ТОВ "Рівненський економіко- гуманітарний та інженерний коледж" від 25 березня 2010 року, оформлені протоколом №19 були проведені з недотриманням процедури проведення кагальних зборів, встановленої статтями 43, 60 ,61 Закону України "Про господарські товариства", чим були грубо порушені права та законні інтереси позивача як учасника товариства.

Також позивач зазначає, що такі збори взагалі не проводилися. Про що свідчить відсутність реєстраційного листа засновників, який є невід'ємною складовою протоколу зборів засновників.

Відповідно до п. 2.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів.

Позивач наголошує, що на зборах засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) 25.03.2010 року були присутніми 0 ( нуль ) відсотків від загальної кількості засновників, при необхідних більше 60 відсотків, та якщо навіть враховувати підписантів протоколу, як учасників зборів засновників, то вони в сукупності мають 30 відсотків голосів засновників, що недостатньо для кворуму.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним рішення зборів засновників Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) оформленого протоколом № 19 від 25.03.2010 року.

29.05.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 35-37).

При цьому, 06.06.2018 року від третьої особи - яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2" на адресу суду надійшли пояснення (а.с. 62-63) згідно яких третя особа вважає, що позов є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до Статуту ПВНЗ "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж", Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2" є засновником Коледжу.

25 березня 2010 року відбулися Загальні збори Засновників Коледжу. Головою вказаних Загальних зборів був ректор Університету ОСОБА_10, секретарем Пелех Юрій Володимирович, про що свідчать їх підписи у протоколі № 19 від 25.03.2010 року. Також згідно даного протоколу на Загальних зборах був присутній і позивач ОСОБА_1.

Окрім того, протокол № 19 від 25.03.2010 року (копія протоколу надана третьою особою, а.с. 64) містить підписи засновників ОСОБА_6 та ОСОБА_11.

Отже, твердження позивача про те, що ОСОБА_6 не був присутнім на Зборах засновників 25.03.2010 року є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. Власноручний підпис ОСОБА_6 у протоколі посвідчено печаткою Коледжу, яка перебувала у ОСОБА_6О, як у директора Коледжу та ніхто інший не мав змоги нею користуватися та розпоряджатися.

Позивач ОСОБА_1 (засновник) перебуває у родинних стосунках з ОСОБА_6 (засновник - директор), а саме син та батько. На момент проведення Загальних зборів 25.03.2010 року позивач працював у Коледжі на посаді начальника відділу ліцензування та акредитації. Після проведення Загальних зборів, ОСОБА_6 було видано та підписано ряд наказів, які стосувалися ОСОБА_1, а саме: наказ про преміювання від 14.04.2010 року № 25-К; Наказ про відпустки від 01.07.2010 року № 47-К; Наказ про відпустки від 29.06.2012 року № 56-К; Наказ про відпустки від 01.07.2013 року № 59-К; Наказ про відпустки від 01.07.2014 року № 37-К.

Отже, з моменту проведення Загальних зборів 25.03.2010 року та до моменту подання позовної заяви до Господарського суду Рівненської області у квітні 2018 року у позивача жодного разу не виникло сумніву у законності перебування на посаді директора Коледжу ОСОБА_6 та у законності прийняття рішення про призначення його директором Коледжу на вказаних Зборах, що підтверджується протоколом № 19 від 25.03.2010 року, тобто позивач протягом восьми років не вважав Загальні збори, які відбулися 25.03.2010 року недійсними, а рішення прийняті на них незаконними.

Також третя особа зазначає, що Збори засновників, оформлені протоколом № 19 відбулися 25.03.2010 року. На Зборах засновники прийняли рішення призначити і надалі директором Рівненського економіко-гуманітарного та інженерного коледжу (у формі товариства з обмеженою відповідальність) ОСОБА_6 з 02.04.2010 року терміном на пять років.

30 березня 2010 року директором Коледжу ОСОБА_6 видано та підписано наказ № 12-ОД про призначення на посаду директора (копія залучена а.с. 65). Згідно даного наказу, підставою його видачі є саме рішення Загальних зборів засновників Рівненського економіко-гуманітарного та інженерного коледжу, Протокол № 19 від 25.03.2010 року. Факт видачі вказаного наказу підтверджується записом у Журналі реєстрації наказів щодо основної діяльності за перше півріччя 2010 року, прошитого та пронумерованого 30.06.2010 року начальником відділу кадрів Коледжу ОСОБА_12

Вище наведені факти, підтверджені документально вказують на те, що, керуючись рішенням Загальних зборів засновників Коледжу від 25.03.2010 року № 19, ОСОБА_6 перебував на посаді директора Коледжу, про що свідчать його підписи на фінансових документах, дипломах, укладених договорах, наказах та інших документах, повязаних з діяльністю Коледжу.

ОСОБА_6 приступив до виконання обовязків директора Коледжу з 30.03.2010 року. З дня видачі наказу № 12-ОД про призначення на посаду директора, до моменту подачі позовної заяви, ОСОБА_6 жодного разу не заявив про порушення його прав при підготовці і проведенні Зборів засновників 25.03.2010 року, а навпаки приступив до виконання обовязків директора Коледжу на підставі вказаного рішення Зборів засновників. Крім того, оскільки повноваження ОСОБА_6, як директора Коледжу, надані йому Зборами засновників 25.03.2010 року закінчилися 02.04.2015 року, то ним особисто було видано та підписано наказ від 01.04.2015 року № 15-К про призначення його на посаду директора з 02.04.2015 року (а.с. 66).

На думку третьої особи зазначені дії ОСОБА_6, як директора Коледжу щодо виконання оспорюваного рішення Зборів засновників від 25.03.2010 року № 19 спростовують його доводи, викладені в позовній заяві щодо незаконності оспорюваного рішення Зборів засновників Коледжу від 25.03.2010 року№ 19.

На підставі викладеного, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_2" - просить суд в позові відмовити.

Також до матеріалів справи долучено показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, викладені у письмових нотаріально-засвідчених заявах цих свідків (а.с. 101-102), в яких свідки пояснили, що ОСОБА_1 (засновник) та ОСОБА_6 (засновник - директор) приймали участь і голосувала на загальних зборах учасників (засновників), Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) проведених 25.05.2010 року та оформлених протоколом № 19.

Зазначені вище обставини, викладені у заявах свідків, у судовому засіданні 30.08.2018 року були підтверджені особисто ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

При розгляді справи судом враховано, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також суд звертає увагу на те, що предметом спору у справі № 918/209/18 є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників (засновників) товариства.

Як вже було зазначено, позивач у позовній заяві вказував на ту обставину, що останнього не було повідомлено належним чином про дату місце і час проведення спірних зборів, а також зазначав, що не підписував будь-яких документів, зокрема протоколу № 19 загальних зборів учасників (засновників) Товариства від 25.05.2010 року.

Проте, у підтвердження зазначених обставин, позивачем до матеріалів справи не залучено жодних доказів.

Разом з тим, матеріали справи містять заяви фізичних осіб (покази свідків), посвідчені нотаріусом, попереджених про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, згідно яких ці фізичні особи вказували на ту обставину, що ОСОБА_1 (засновник) та ОСОБА_6 (засновник - директор) особисто приймали участь у спірних загальних зборах учасників Товариства.

Згідно з частинами 1-2 статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

За частиною 1 статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

Отже, як свідчать матеріали справи, позивачем не подані докази які свідчать про не підписання позивачем та відповідачем протоколу № 19 від 25 травня 2010 року, а третьою особою надано докази, які вказують на те, що позивач та відповідач були присутні при ухваленні спірних рішень, а тому здійснювали усі підписи на спірному рішенні (протоколі) власноруч.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 74 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За пунктом 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Враховуючи предметну та субєктну юрисдикцію господарських судів, встановлену вищенаведеною статтею, та беручи до уваги, що у даній справі спір виник з корпоративних відносин, суд констатує, що вказана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про те, що права чи інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, не були порушені, з огляду на вищенаведені встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, докази того, що позивач та відповідач особисто приймали участь і голосували на загальних зборах учасників (засновників) Товариства , проведених 25.05.2010 року та оформлених протоколом № 19 та залучені документи оформлені відповідачем на підставі протоколу №19 від 25.03.2010 року.

Суд констатує, що в цілому сторонами вірно визначено, що спірні правовідносини регулюються нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Водночас, суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його права.

За результатами розгляду справи та дослідження наявних у матеріалах справи документів суд дійшов висновку про те, що позивач не довів суду у встановленому законом порядку наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 762 грн 00 коп. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає та залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Г ПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.