РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2018Справа № 910/6738/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу

до приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії

про визнання недійсним пунктів договору

за участю представників сторін:

позивача: Чернецький В.В.

відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "УКРНАФТА" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії про визнання недійсними пунктів 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що пункти 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 не відповідають вимогам цивільного законодавства, що регулює правовідносини між підприємствами, що отримують послуги від підприємств залізничного транспорту.

За результатами проведення автоматизованого розподілу справу № 910/6738/18 передано для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 247 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 прийнято справу № 910/6738/18 до свого провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 11.09.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 13.08.2018 відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував зазначаючи про безпідставність позовних вимог, необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав для визнання пунктів договору недійсними.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 03.09.2018 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У судовому засіданні з 11.09.2018 до 25.09.2018 оголошувалась перерва.

Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2018 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засіданні 25.09.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 25.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та відповідачем 01.09.2017 укладено договір № 7/15/10-р/579-р, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність, а останній зобов'язався провести розрахунки за надані послуги на умовах договору.

У додатку № 1 до договору від 01.09.2017 сторони погодили договірні ціни/тарифи на послуги з перевезення вантажів.

Як вбачається з долученої відповідачем до письмового відзиву додаткової угоди № 3 від 28.02.2018 до договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 у зв'язку з введенням з 01.03.2018 нових тарифів на послуги з перевезення вантажів та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів та у відповідності до пункту 11.4 договору сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 «Протокол погодження договірних цін/тарифів» до договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017.

Пунктом 11.3 договору № 7/15/10-р/579-р сторони передбачили, при зміні вартості послуг відповідач повідомляє позивача не пізніше ніж за 30 календарних днів, до дати їх впровадження з наданням замовнику додаткової угоди для погодження та підписання в установленому порядку. Позивач розглядає та підписує додаткову угоду, направлену відповідачем в цей же термін. У разі невиконання позивачем пункту 11.3 договору позивач призупиняє дію цього договору в день закінчення терміну підписання додаткової угоди, про що письмово повідомляє позивача (пункт 11.4 договору).

Позивач вважає, що оскаржувані пункти договору є несправедливими та непропорційними, такими, що порушують баланс інтересів сторін, проте належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано.

Право відповідача про перегляд послуг, передбачено пунктом 5.4 договору № 7/15/10-р/579-р, відповідно до якого відповідач має право на перегляд вартості послуг у разі зміни технологічних або зовнішніх економічних умов, нормативно-правових актів, що регулюють питання ціноутворення, тарифної політики залізничного транспорту України, зміни ціноутворюючих факторів вартості послуг, значного коливання обсягу наданих послуг. Перегляд вартості послуг здійснюється шляхом укладання сторонами додаткової угоди до договору, скріпленої підписами уповноважених осіб та печатками сторін.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору.

Зміст правочину складають права та обов'язки, про набуття, припинення та зміну яких домовились учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

За статтями 6,627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Ініціюючи позовне провадження позивач стверджував, що договір № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 повинен відповідати статті 71 Статуту залізниць, пункту 3.4 Правил обслуговування під'їзних колій та частині четвертій статті 307 Господарського кодексу України.

Судом відхилено зазначений позивачем аргумент, оскільки сторонами у справі укладено договір не на обслуговування під'їзних колій, а договір про надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом. Правила обслуговування залізничних під'їзних колій стосуються договірних правовідносин між власниками колій (відповідачем) та залізницею за договорами експлуатації залізничних колій, між залізницею та її контрагентами за договорами подачі та забирання вагонів, проте позивач в контексті договірних відносин з відповідачем до вищезазначених осіб не належить.

Таким чином, заявляючи вимогу про визнання у судовому порядку недійсними пунктів господарського договору, позивач не навів жодної правової норми імперативного характеру, яку порушено відповідачем.

Встановивши відсутність правових та фактичних підстав позову про визнання пунктів 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017, суд відмовляє в його задоволенні повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу до приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії про визнання недійсним пунктів договору відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.09.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк