ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Справа № 915/702/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 за дов.б/н від 13.08.2018;

представника відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний Завод» (73000, м.Херсон, Миколаївське шосе 5 км; ідент.код 30667065),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС-ХОЛ» (54007, м.Миколаїв, вул.Кагатна, буд.1-Ж; ідент.код 37436459),

про: стягнення збитків у розмірі 7426,14 грн., -

в с т а н о в и в:

06.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Механічний Завод звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №9/263 від 05.07.2018, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС-ХОЛ збитки у розмірі 7426,14 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.173, ч.1 ст.174, 193, 222, 224, 225 Господарського кодексу України та вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Механічний Завод, як перевізник вантажу Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС-ХОЛ за договором-замовленням № від 02.05.2018, має право стягнути з відповідача у порядку регресу відшкодовані ним збитки, які виникли внаслідок сплати позивачем штрафних санкцій, накладених на нього Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки за перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів на строєну вісь під час здійснення такого перевезення.

Ухвалою суду від 11.07.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліків поданного позову не пізніше 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою суду від 24.07.2018 у даній справі відкрито провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзиву по суті позовної заяви до суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Ухвалою суду від 15.08.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 21.09.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

02.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Механічний Завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС-ХОЛ» було укладено договір-замовлення на перевезення вантажу № (а.с.10).

Згідно вказаного договору-замовлення відповідач ТОВ «БІЗНЕС-ХОЛ» являється замовником; позивач ТОВ «Механічний завод» - перевізником (автотранспорт DAF BT218BK/KRONE BT9398XP); вантаж - соки на паллетах масою 23 тони, обємом 86 м.куб; маршрут перевезення м.Миколаїв м.Львів; ціна перевезення 14000,00 грн; дата/час завантаження 02.05.2018; дата/час вивантаження 04.05.2018.

Договір-замовлення підписано сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до товаро-транспортної накладної СА-ЦБ/ПРв-109265 від 02.05.2018 (а.с.11) автомобіль НОМЕР_1 вантажний сідловий тягач - Е з напівпричіпом н/пр-бортовий-тентовий KRONE SD реєстраційний номер НОМЕР_2 було завантажено відповідно до спірного договору вантажем масою брутто 22,134 тони в пункті навантаження: Миколаївська обл., Вітовський р-н, с.Мішково-Погорілове, вул.Степова, буд.1.; пункт розвантаження: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с.Пасіки-Зубрицькі, вул.Героїв України, буд.6; вантаж наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів, номер пломби L16370836.

Вантаж доставлений перевізником в пункт розвантаження та прийнятий уповноваженою особою вантажоодержувача, що підтверджено її підписом скріпленим печаткою на товаро-транспортній накладній.

З довідки №0008770 від 03.05.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.13), талону №1014 від 03.05.2018 (а.с.12), акту №0023732 від 03.05.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.14, 15), складених посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, вбачається, що на 272 км автодороги Київ Чоп під час виконання перевезення вказаного вище вантажу за спірним договором посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області був зупинений транспортний засіб DAF ТЕ 105XF реєстраційний номер НОМЕР_3 вантажний сідловий тягач - Е з напівпричіпом н/пр-бортовий-тентовий KRONE SD реєстраційний номер НОМЕР_2 для проходження габаритно-вагового контролю. В ході проходження контролю встановлено, що повна маса транспортного засобу складає 40,65 тон з нормативно допустимим значенням 40,00 тон, навантаження на одиночну вісь складає 7,2 тони та на іншу одиночну вісь 10,05 тони з нормативно допустимим значенням 11,00 тон, а навантаження на строєну вісь дорівнює 23,40 тони з нормативно допустимим значенням 22 тони.

На підставі довідки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області був складений акт про перевищення згаданим транспортним засобом нормативно вагових параметрів на строєну вісь та накладено штрафні санкії у вигляді, плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 186,8 ЄВРО, що становить 5726,14 грн по курсу Національного Банку України станом на 21.06.2018.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 тон, здвоєні осі - понад 16 тон, строєні осі - понад 22 тони або фактичною масою понад 40 тон (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 тон, здвоєні осі - понад 18 тон, строєні осі - понад 24 тони або фактичною масою понад 44 тони, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 тон) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів DAF ТЕ 105XF реєстраційний номер НОМЕР_3 вантажний сідловий тягач - Е та напівпричіпу н/пр-бортовий-тентовий KRONE SD реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.17), маса вантажного сідлового тягача марки DAF без навантаження складає 8060 кг, маса напівпричіпу без навантаження - 6650 кг, маса паливного баку при повній заправці складає 600 кг.

Маса вантажу за спірним договором повинна складати 23 тони (23000 кг).

Таким чином, загальна сумарна маса транспортного засобу та вантажу повина була складати не більше 38310 кг (8060 кг + 6650 кг + 600 кг + 23000 кг). Однак, фактично загальна маса вантажу транспортного засобу склала 40650 кг, отже загальна маса перевантаження транспортного засобу склала 2340 кг.

Суд погоджується з доводами позивача, що зважаючи на той факт, що вантаж був запломбований (пломба №L16370836), а тому у жодної особи, в тому числі у позивача, не було доступу до нього, а отже перевантаження транспортного засобу виникло з вини відповідача.

Відповідачем вказані обставини не спростовані.

19.06.2018 Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову №039272 про застосування адміністративно-господарського штрафу за допущене позивачем 03.05.2018 порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ст.60 вказаного Закону, та постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний Завод» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн (а.с.20).

Абзацом 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Платіжними дорученням №02481 та №02482 від 21.06.2018 (а.с.16, 21) позивачем було сплачено відповідно на рахунок Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 5726,14 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та на рахунок Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 1700,00 грн адміністративного штрафу згідно постанови №039272 від 19.06.2018.

Претензією №9/199 від 29.05.2018 (а.с.18) позивач вимагав від відповідача відшкодувати понесені ним збитки на суму 5701,13 грн, яка залишилась без відповіді та без задоволення.

Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував завдані позивачу збитки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

Загальні підстави позадоговірної відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою для нарахування та відшкодування збитків є порушення зобовязання (п.4 ст.611, ст.623 Цивільного кодексу України, ст.218 Господарського кодексу України).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (пункти 1, 2 ст.623 ЦК України).

Обовязковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, коли зобовязання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобовязання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового звязку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем доведено, що дії відповідача при виконанні умов Договору-замовлення на перевезення вантажу № від 02.05.2018 призвели до понесення позивачем збитків у вигляді 5726,14 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та на рахунок Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 1700,00 грн адміністративного штрафу згідно постанови №039272 від 19.06.2018.

Будь-яких доказів добровільного відшкодування завданих позивачу збитків, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, безпідставність позовних вимог не довів, тоді як надані позивачем докази, навпаки, підтверджують понесення ним збитків внаслідок неправомірних дій відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73,74,76-79,91,210,220,232,233,238,240,241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС-ХОЛ» (54007, м.Миколаїв, вул.Кагатна, буд.1-Ж; ідент.код 37436459, відомості про банківські реквізити відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний Завод» (73000, м.Херсон, Миколаївське шосе 5 км; ідент.код 30667065, відомості про банківські реквізити відсутні) 7426,14 грн збитків та 1762,00 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.238 ГПК України

та підписано суддею 01.10.2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва