ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2018р. Справа №905/1273/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Нарожній М.С.,

у справі за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, м.Краматорськ, Донецької області, вул.Південна, 1, )

про стягнення 1 505 793,37 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/1273/18 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м. Краматорськ, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №16-408-РО від 22.08.2016р. у сумі 1 505 793,37 грн., з яких: 1 219 718,07 грн. основний борг, 79 315,70 грн. пеня, 168 405,96грн. інфляційні втрати, 38 353,64 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №16-408-РО від 22.08.2016р. в частині проведення своєчасної та повної оплати товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 01.08.2018р. позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 1 219 718,07 грн. визнав, проти позову в частині стягнення пені заперечував, посилаючись на мораторій щодо нарахування пені та інших штрафних санкцій, встановлений ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначав про встановлення п.6.4 договору №16-408-РО від 22.08.2016р. такого порядку розрахунків, при якому своєчасне виконання зобовязань за договором можливе лише за відсутності заборгованості за попередні періоди, оскільки грошові кошти, що надходять від покупця, спрямовуються в першу чергу на витрати, повязані з одержанням виконання, а в другу чергу на сплату 3 % річних та інфляційних втрат.

Крім того, у відзиві ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» просив суд відстрочити виконання рішення строком на один рік, посилаючись на незадовільне фінансове становище, необхідність скорочення штатних одиниць, арешт рахунків підприємства, недостатність тарифів на постачання газу, неможливість здійснення господарської діяльності у повному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції.

З аналогічних підстав позивач звернувся до суду з заявою від 19.09.2018р., в якій просить суд зменшити розмір стягуваної пені до розміру 1 000грн.

Позивач у відповіді на відзив від 15.08.2018р. проти відстрочення виконання рішення суду заперечував, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.08.2018р. закрито підготовче провадження у справі №905/1273/18 та призначено розгляд справи по суті на 19.09.2018р.

У судовому засіданні 19.09.2018р. оголошено перерву до 21.09.2018р.

Сторони у судове засідання 21.09.2018р. не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка про перерву в судовому засіданні від 19.09.2018р.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 цього кодексу зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.08.2016р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №16-408-РО (з додатковими угодами №1 від 28.10.2016р. та №2 від 07.02.2017р., які є невідємними частинами цього договору).

За змістом п.1.1 договору продавець прийняв на себе зобовязання передати у власність покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Обсяг природного газу, що передається покупцеві, та період поставки визначені п.2.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 07.02.2017р.: обсяг до 449 116 тис. куб. метрів; період з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. включно.

Як визначено п.1.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р. природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці, оформляється актом приймання-передачі (п.3.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р.)

Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

Пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р. встановлено, що в разі невиконання покупцем п.6.1 договору на суму заборгованості нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Відповідно до п.11.1 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання умов договору №16-408-РО від 22.08.2016р. позивачем у період жовтень 2016р. березень 2017р. було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 219 718,07 грн., за наслідком чого сторонами у відповідності з п.3.2 договору були підписані наступні акти приймання-передачі:

- від 31.10.2016р. про поставку 16,412 тис. куб. м природного газу у жовтні 2016р. на суму 48 714,76 грн., у тому числі ПДВ 8 119,13 грн.;

- від 30.11.2016р. про поставку 55,146 тис. куб. м природного газу у листопаді 2016р. на суму 163 686,56 грн., у тому числі ПДВ 27 281,09 грн.;

- від 31.12.2016р. про поставку 87,558 тис. куб. м природного газу у грудні 2016р. на суму 259 893,16 грн., у тому числі ПДВ 43315,53 грн.;

- від 31.01.2017р. про поставку 96,449 тис. куб. м природного газу у січні 2017р. на суму 286 283,77 грн., у тому числі ПДВ 47 713,96 грн.;

- від 28.02.2017р. про поставку 97,658 тис. куб. м природного газу у лютому 2017р. на суму 289 872,38 грн., у тому числі ПДВ 48 312,06 грн.;

- від 31.03.2017р. про поставку 57,700 тис. куб. м природного газу у березні 2017р. на суму 171 267,44 грн., у тому числі ПДВ 28 544,57 грн.

Вказані акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без зауважень стосовно якості та обсягу поставленого природного газу, містять посилання на договір №16-408-РО від 22.08.2016р., внаслідок чого, враховуючи приписи положень ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, приймаються судом як такі, що підтверджують поставку заявленого у вказаних актах обсягу природного газу на загальну суму 1 219 718,07грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач прийнятого на себе за договором зобовязання з оплати отриманого товару у передбачений договором строк виконано не було, що й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості за договором у сумі 1 219 718,07грн.

Розглядаючи позов в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір №16-408-РО від 22.08.2016р., який за своєю правовою природою є договором поставки, та згідно з яким позивач прийняв на себе зобовязання передати у власність відповідача природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити газ у передбачений п.6.1 договору строк, а саме: до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідачем не здійснено повної оплати вартості природного газу у передбачений п.6.1 договору строк, а саме:

- за актом приймання-передачі від 31.10.2016р. до 25.11.2016р. включно,

- за актом приймання-передачі від 30.11.2016р. до 26.12.2016р. включно з урахуванням того, що останній день строку (25.11.2016р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом приймання-передачі від 31.12.2016р. до 25.01.2017р. включно,

- за актом приймання-передачі від 31.01.2017р. до 27.02.2017р. включно з урахуванням того, що останній день строку (25.02.2017р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом приймання-передачі від 28.02.2017р. до 27.03.2017р. включно з урахуванням того, що останній день строку (25.03.2017р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за актом приймання-передачі від 31.03.2017р. до 25.04.2017р. включно, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором у сумі 1 219 718,07грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем порушені прийняті на себе за договором зобовязання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу за договором №16-408-РО від 22.08.2016р. в сумі 1 219 718,07 грн., отже, позов в цій частині, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення основного боргу за договором, підлягає задоволенню.

Крім основної заборгованості за договором, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у сумі 168 405,96грн. за період прострочення 01.12.2016р. 28.02.2018р. та 3 % річних у сумі 38 353,64грн. за період прострочення 26.11.2016р. 12.03.2018р.

Розглядаючи позов в цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної судом перевірки, розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних є арифметично вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, зважаючи на прострочення відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого позивачем природного газу за договором купівлі-продажу №16-408-РО від 22.08.2016р. у загальній сумі 1 219 718,07 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 168 405,96 грн. та 3 % річних у сумі 38 353,64 грн., отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в цій частині, суд звертає увагу на те, що не приймає до уваги посилання відповідача на п.6.4 договору №16-408-РО від 22.08.2016р. як на підставу неправомірності цих вимог, оскільки визначення вказаним пунктом договору порядку черговості спрямування грошових коштів, що надходять від покупця, жодним чином не позбавляє права продавця як кредитора на отримання від боржника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, як це визначено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Позивач також просить стягнути з відповідача за порушення строків оплати поставленого природного газу пеню у сумі 79 315,70грн.

Пеню нараховано позивачем на підставі 7.2 договору №16-408-РО від 22.08.2016р. в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р., яким встановлено, що в разі невиконання покупцем п.6.1 договору на суму заборгованості нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Розглядаючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, пеню розраховано позивачем з дотриманням встановлених п.6 ст.232 Господарського кодексу України вимог, розрахунок пені, виходячи з періоду нарахування пені на заборгованість за актом приймання-передачі від 31.10.2016р. у період 26.11.2016р. 25.05.2017р., за актом приймання-передачі від 30.11.2016р. у період 27.12.2016р. 26.06.2017р., за актом приймання-передачі від 31.12.2016р. у період 26.01.2017р. 25.07.2017р., за актом приймання-передачі від 31.01.2017р. у період 28.02.2017р. 27.08.2017р., за актом приймання-передачі від 28.02.2017р. у період 28.03.2017р. 27.09.2017р., за актом приймання-передачі від 31.03.2017р. у період 26.04.2017р. 25.10.2017р., відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним.

Таким чином, заявлення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати поставленого природного газу у сумі 79 315,70 грн. є правомірними.

Посилання відповідача на неправомірність нарахування відповідачем пені з огляду на приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» щодо встановлення мораторію на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, не приймається судом до уваги з огляду на таке.

Як зазначено в ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» метою закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав саме громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Таким чином, враховуючи, що як зазначено у п.1.2 договору №16-408-РО від 22.08.2016р. в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016р. природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям, питання нарахування штрафних санкцій за порушення договірних зобовязань сторін по даній страві не підпадають під регулювання Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», отже, мораторій на нарахування штрафних санкції згідно ч.2 ст.2 цього закону не є підставою для висновку щодо безпідставності нарахування пені у сумі 79 315,70 грн. за порушення строків оплати поставленого за договором природного газу та безпідставності позову в частині її стягнення.

Водночас, розглядаючи викладене в заяві від 19.09.2018р. клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, проведення антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача.

Відповідно до наказу №23 від 29.01.2018р. ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи» затверджено внести, на період з 01.05.2018р. до моменту фінансово-економічної стабілізації, зміну в організації виробництва і праці, а саме перевести на роботу в режимі неповного робочого часу.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2018 року, ліцензію серії АЕ №299064 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка надає право ОСОБА_1 акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» здійснювати розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, накази ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» №51 від 27.02.2017р., №23 від 29.01.2018р. «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи».

Аналіз всіх вказаних вище документів, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним бюджетних зобов'язань з компенсації різниці між тарифом надання послуг і фактичними витратами, наявність якої (різниці та заборгованості) не залежить від заявника, неналежним виконанням зобов'язань з боку споживачів послуг боржника, а також наявністю обставин проведення антитерористичної операції на сході України на теперішній час.

В той же час, господарським судом враховано, що крім заявленої суми пені, позивачем застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної суми пені на 50%.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №16-408-РО від 22.08.2016р., враховуючи наявність обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобовязання, суд дійшов висновку, що стягненню з ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає пеня в сумі 39675,85 грн.

Розглянувши клопотання відповідача, викладене у відзиві на позов від 01.08.2018р., щодо відстрочення виконання рішення строком на один рік, суд зазначає про відмову в його задоволенні з мотивів недоведеності відповідачем особливого характеру та винятковості обєктивних обставин справи, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з правомірності заявлених позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення основного боргу в сумі 1 219 718,07 грн. задовольнити повністю, 38353,64 грн. 3% річних задовольнити повністю, 168 405,96 грн. інфляційних втрат задовольнити повністю, 79 315,70 грн. пені задовольнити частково, а саме в сумі 39675,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг - 1 219 718,07 грн., 3% річних - 38 353,64 грн., інфляційні втрати - 168 405,96 грн., пеню - 39675,85 грн. та 22 586,90 грн.

витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 21.09.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 01.10.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ).

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, м.Краматорськ, Донецької області, вул.Південна, 1, ).

Суддя О.М. Сковородіна