КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. Справа№ 911/660/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Тереня О.Ю. довіреність № б/н від 12.02.18

Весеньов Є.В. довіреність № ордер серія ЧК №90111

від 18.09.18

від відповідача: Родін О.М. довіреність № 3 від 03.05.18

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського

підприємства "Агро"

на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.18 р.

у справі № 911/660/18 (судя Горбасенко П.В..)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро"

до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство

державної кримінально-виконавчої служби України № 115"

про стягнення 242 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 115" про стягнення 242 000 грн сплаченої передоплати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу від 21.03.2011 та договором купівлі-продажу від 08.05.2012 в частині повернення сплаченої передоплати за договорами.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.18 р. у справі№ 911/660/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємстводержавної кримінально-виконавчої служби України № 115 про стягнення 242 000,00 грн в задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Агро" на користь Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 115" 1 292 (одну тисячу двісті дев'яносто дві гривні) 70 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.18 р. у справі № 911/660/18 повністю та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з Державного підприємства „СГ Підприємство Кагарлицької ВК-115" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СП „Агро" сплачену передоплату в сумі - 242000,00 грн. Стягнути з Державного підприємства „СГ Підприємство Кагарлицької ВК-115" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СП „Агро" судові витрати в сумі - 9162,40грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 911/660/18 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 18.09.2018 р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

21.03.2011 між Державним підприємством "Підприємство Кагарлицької виправної колонії (№ 115)" (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язався передати товар у власність покупцеві, а покупець - прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу продавець зобов'язаний у повному обсязі передати товар покупцю та забезпечити покупця документами (накладними).

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює попередню оплату в розмірі 140 000 грн протягом 1 дня з моменту підписання договору. Остаточний термін оплати складає 5 днів з моменту укладання договору.

08.05.2012 між Державним підприємством "Підприємство Кагарлицької виправної колонії (№ 115)" (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язався передати товар у власність покупцеві, а покупець - прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Відповідно п. 1 договору продавець зобов'язується передати товар у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Відповідно до п. 2 найменування товару: картопля врожаю 2012р.

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу від 08.05.2012 продавець зобов'язаний у повному обсязі передати товар покупцю та забезпечити покупця документами (накладними).

Відповідно до п. 4.2. договору від 08.05.2012 покупець здійснює попередню оплату в розмірі 140 000 грн протягом 1 дня з моменту підписання договору. Остаточний термін оплати складає 5 днів з моменту укладання договору.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи та досліджених судом виписок по рахунку позивачем на виконання договору купівлі-продажу від 21.03.2011 та договору купівлі-продажу від 08.05.2012, 14.05.2012, 29.03.2011 та 23.03.2011 сплачено 102 000 грн, 70 000 грн та 70 000 грн, всього 242 000 грн.

Суд встановив, що відповідач в порушення зобов'язань за договором купівлі-продажу від 21.03.2011 та договором купівлі-продажу від 08.05.2012 товар позивачу на загальну суму 242 000 грн не поставив.

Позивачем в якості підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем надано суду акти звірки взаємних розрахунків від 01.04.2015, підписані та скріплені печатками обох сторін договору. Копії вказаних актів наявні в матеріалах справи та досліджені у судовому засіданні. на підписання даних актів.

Як вбачається з умов договорів купівлі-продажу, в них не зазначено строку виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки- продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом було встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою від 20.03.2018 року про сплату протягом одного дня, з дня отримання цієї вимоги, грошових коштів у сумі 242000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист від 20.03.2018 та фіскальним чеком від 20.03.2018 року.

Відповідач, на виконання вимоги позивача від 20.03.2018 року, грошові кошти у сумі 242000,00 грн. позивачу не повернув, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

В договорі не визначено строку дії господарського договору, а тому відпо відно до положень статті 202 Господарського кодексу України, зобов'язання діє до його повного виконання.

Статтею 693 Цивільного кодексу України визначено, що у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В зв 'язку з тим, що договори купівлі-продажу не містили строку виконання зобов'язання, а положення статті 530 Цивільного Кодекс України, надають право стороні договору звернутись з такою вимогою в будь який час. Звернення позивача 20.03.2018року до відповідача, з відповідною вимогою, та невиконання відповідачем цієї вимоги, свідчить про порушення прав позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права - неповернення грошових коштів в сумі - 242000,00 грн., позивач довідався тільки після надсилання відповідачу 20.03.2018 року відповідної вимоги, та її невиконання.

Незважаючи на наявність порушеного права та невиконання відповідачем своїх обов'язків, що визначені статтею 693 Цивільного кодексу України, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог послався на положення статті 223 Господарського кодексу України.

Посилання суду на дану статтю є помилковим, оскільки положення даної статті врегульовують питання строків реалізації господарсько-правової відповідальності.

Статтею 216 Господарського кодекс України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 Господарського кодекс України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Як вбачається з позовних вимог позивача, ним не було заявлено жодних господарський санкцій до відповідача у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкції чи оперативно-господарських санкцій.

Таким чином посилання суду, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на положення статті 223 Господарського кодекс України, яка стосується господарсько-правової відповідальності, про яку позивач не заявляв є помилковим.

Суд першої інстанції вважає, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки з моменту здійснення передоплати: 14.05.2012, 29.03.2011 та 23.03.2011, позивач був обізнаний про порушення свого права на отримання товару, а у разі не поставки на повернення грошових коштів.

Жодною умовою договору чи закону не визначено, що з моменту проведення попередньої оплати, відповідач зобов'язаний поставити товар на наступний день ,чи в будь який інший визначений договором термін.

В п. 4.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні госпо дарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10 зазначено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За відсутності в договорі вказівки на строк виконання зобов 'язання, суд дійшов передчасного та не обґрунтованого висновку про те, що позивач був обізнаний про порушення свого права на отримання товару, з моменту здійснення передоплати з 14.05.2012 року, 29.03.2011 року та 23.03.2011 року.

Крім того, місцевий суд не посилається на жодний пункт договору, який визначає строк виконання зобов'язання, і як наслідок час, з якого позивач міг би дізнатись про порушення свого права.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, вбачається, що за відсутності визначення в договорі строку виконання зобов'язання, та дії зобов язання до його повного виконання в силу закону (ст. 202 Господарського кодексу України), господарське зобов'язання може бути виконане відповідачем в будь який час, та в будь якому році та не є припиненим.

Колегія суддів враховує, що зобов'язання в натурі відповідачем не може бути виконане, оскільки предметом договору є поставка картоплі 2012 року.

Апелянт, враховуючи умови договору, міг довідатись про порушення свого права на повернення коштів, коли б він звернувся до відповідача з відповідною вимогою, а відповідач її не виконав.

Саме з моменту невиконання вимоги направленої 20.03.2018 року, позивач довідався про те, що відповідач не буде виконувати своїх господарських зобов'язань, і як наслідок, про порушення свого прав.

Суд обґрунтовуючи відмову в задоволенні позовних вимог зазначив, що наявні в матеріалах справи акти звірки взаєморозрахунків від 01.04.2015 не можуть свідчити про переривання позовної давності, оскільки на вказаних актах відсутні прізвище та ініціали головних бухгалтерів позивача та відповідача, що виключає можливість суду встановити повноваження осіб на підписання даних актів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував обставину, що дійсно сторони підписали між собою данні акти взаєморозрахунків і данні акти підписано уповноваженими особами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що зазначені акти свідчать про переривання позовної давності, оскільки в них зазначені посади осіб які їх підписала та скріплені печатками підприємств.

Згідно положень ч. 1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник довів обґрунтованість апеляційної скарги, отже рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2018 року у справі № 911/660/18 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2018 року у справі № 911/660/18 скасувати.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 115" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" сплачу передоплату в сумі 242 000,00 грн.

5. Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 115" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агро" судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 630,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 445,00 грн.

6. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

7. Матеріали справи № 911/660/18 повернути до Господарського суду Київської області.

8. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова