ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" вересня 2018 р. Справа №924/486/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Хмельницької філії ПАТ "Укртелеком", м. Хмельницький

до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради, м. Славута

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчого комітету Славутської міської ради, м. Славута

про стягнення боргу в розмірі 107937,45 грн. по відшкодуванню витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів міста ОСОБА_1

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №2652 від 12.12.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3 від 13.07.2018р.

від третьої особи: ОСОБА_4 за довіреністю від 06.03.2018р.

Рішення виноситься 20.09.2018р., оскільки в судовому засіданні 12.09.2018р. оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: Позивач, з врахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 107937,45 грн. боргу по відшкодуванню витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів м. Славута за період з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. включно.

Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує наступне. ПАТ "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг та інших нормативних актів. За Законом "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" пільги щодо оплати житлово комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Відповідно до закону "Про телекомунікації" та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг споживачам, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства.

Зауважив, що в період з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. позивач надав послуги зв'язку на пільгових умовах населенню міста ОСОБА_1, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги за ЗУ: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". В вищевказаних законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії. Безумовному обовязку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави відшкодувати такі пільги. Згідно пп. б п.4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів (субвенції держбюджету України) у порядку, встановленому КМУ. Постановою КМУ від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету України. Встановлено механізм фінансування таких видатків. Пунктом 2 постанови №256 визначено головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на пільги. Згідно Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держпрограм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких входить питання праці та соціального захисту.

Таким чином, зауважує позивач, розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг м. Славута є ОСОБА_5 соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутської міської ради, яке і зобовязане відшкодувати надані позивачем послуги. Проте, останній вказаного обовязку за період з червня по грудень 2017 року не виконав, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та зазначає, що після внесення змін 21.06.2017р. до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256., п. 1 Порядку викладено в новій редакції: Цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами І чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідач вважає, що після внесення змін від 21 червня 2017 р. дані правовідносини виключені з даного порядку і на даний час в ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради відсутні законодавчо встановлені права і обов'язки, щодо фінансування пільг з послуг зв'язку. Зазначив, що відповідно до закону, після внесення змін від 21 червня 2017 р. до порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 не має права та обов'язку відповідно до закону на надання послуг та на підписання договору. У відповідача відсутні законні підстави для звернення, за наданням таких послуг. Тому договір між Позивачем і Відповідачем підписаний не був і у правовідносини вони не вступали, отже й вимоги Позивача є безпідставними.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 48 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а також у межах своїх повноважень, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач відмітив, що зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу, кошти за послуги надані пільговим категоріям населення виникло із закону, тому укладення договору у даному випадку не є обов'язковим. При цьому зауважив, що Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 28.09.2006 № 384 ПАТ "Укртелеком" включено до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за №74. Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 передбачено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги. ПАТ "Укртелеком" в особі Хмельницької філії, надавав та надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям м. Славута, Хмельницької області, які підпадають під дію п.19 ч.1 ст.12, п.10 ч.1 ст.13, п.18 ч.1 ст. 14, п.20 ч.1 ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; п. 18 ст.6-1, п. 10 ст. 6-2, п. 17 ст. 6-3, п. 19 ст. 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; п. 11 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; п. 6 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; ч.5 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 4 ч.З ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства". Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв'язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких пільг суб'єкту господарювання, який надає такі послуги.

Також позивач звертає увагу суду на те, що згідно із Розділом 3 "Положення про ОСОБА_5 соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутської міської ради", затвердженого рішенням Славутської міської ради від 02.12.2016 № 12-14/2016, ОСОБА_5 соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутської міської ради організовує і приймає безпосередню участь у здійсненні комплексних програм соціального забезпечення інвалідів, одиноких престарілих малозабезпечених, ветеранів війни та праці та забезпечує реалізацію бюджетних програм у сфері соціального захисту громодян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на території м. Славута. А тому твердження Відповідача про те що він є неналежним відповідачем є безпідставними.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (Виконавчого комітету Славутської міської ради) у письмових поясненнях від 28.08.2018р. зазначила, що на момент розробки та схвалення проекту бюджету міста ОСОБА_1 на 2017 рік та його затвердження діяла частина 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої компенсаційні виплати за послуги зв'язку окремих категорій громадян здійснюються саме за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. У 2017 році, як і у попередні роки, не передбачалось субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг. Оскільки, до місцевого бюджету на 2017 рік ніяких бюджетних асигнувань не закладалося, то їх виплата неможлива, а у виконавчого комітету Славутської міської ради не було правових підстав при розробці проекту бюджету міста ОСОБА_1 на 2017 рік передбачати додаткові джерела фінансування компенсаційних виплат на телекомунікаційні послуги. Також третя особа вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави взяття на себе вказаних бюджетних зобов'язань за Державною програмою соціального захисту населення, не підтверджених Державою належними фінансовими ресурсами.

11.09.2018р. від позивача надійшли заперечення на пояснення третьої особи, у яких позивач зазначив, що твердження третьої сторони та відповідача про відсутність правових підстав взяття на себе зобов'язання за Державною програмою, на момент виникнення спірних правовідносин не обгрунтовані, так як позивач у позові та поясненнях звертав увагу на нормативно-правові акти, судову практику, міжнародну судову практику, відповідно до яких такі зобов'язання існують по сьогоднішній день.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (Виконавчого комітету Славутської міської ради) у судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено.

Хмельницькою філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в період з червня по грудень 2017 року були надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам міста ОСОБА_1 на загальну суму 107937,45 грн., а саме: в червні - 15041,65 грн. (683 абонентам), липні - 17255,71 грн. (652 абонентам), серпні - 16107,59 грн. (662 абонентам), вересні - 15736,16 грн. (644 абонентам), жовтні - 14849,21 грн. (632 абонентам), листопаді - 14828,79 грн. (603 абонентам), грудні - 14118,34 грн. (586 абонентам), які є непогашеними.

Факт надання телекомунікаційних послуг Хмельницькою філією ПАТ "Укртелеком" та фактичне споживання їх відповідними категоріями населення у вказаний період, підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи Розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2017 року за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України №535 від 04.10.2007р.

Також, позивачем щомісячно направлялися відповідачу для здійснення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні акти звіряння розрахунків та розрахунки видатків на відшкодування витрат, що підтверджується описами вкладення в цінний лист, фіскальними чеками, списками згрупованих відправлень та рекомендованими повідомленнями про вручення.

Оскільки відповідач не здійснив відшкодування понесених позивачем витрат внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах громадянам (споживачам) міста ОСОБА_1 у період з червня по грудень 2017 року, публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Хмельницької філії звернулося із даним позовом про примусове їх стягнення з відповідача.

Листом від 25.04.2017р. відповідач повідомив ПАТ "Укртелеком" в особі Хмельницької філії, що у 2017 році в Державному бюджеті не передбачено видатки на фінансування пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з Державного бюджету всім категоріям громадян і фінансуються за рахунок коштів місцевого бюджету.

Позивачем та відповідачем подано адресовану суду довідку щодо звіряння розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню міста Славута Хмельницької області між позивачем ПАТ "Укртелеком" в особі Хмельницької філії та відповідачем ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради за період з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за якою загальна заборгованість складає 107937,45 грн., а саме: червень 2017 р. - 15041,65 грн., липень 2017 р. - 17255,71 грн., серпень 2017 р. - 16107,59 грн., вересень 2017 р. - 15736.16 грн., жовтень 2017 р. - 14849.21 грн., листопад 2017 р. - 14828.79 грн., грудень 2017 р. - 14118,34 грн. Довідка підписана від ПАТ "Укртелеком" директором Хмельницької філії ПАТ "Укртелеком", від ОСОБА_5 соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради Т.В.О. Начальника управління.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України; установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про прокуратуру" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Згідно з п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. №117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Дане правило позивач виконав, що підтверджується доказами направлення розрахунків.

Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; (п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги).

Із матеріалів справи слідує, що позивач надсилав відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за період червень грудень 2017 року за формою "2-пільга". Однак відповідачем доказів виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не надано, як і не надано доказів вчинення дій, передбачених п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Дана норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1 4 ст. 48 БК.

Згідно зі ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Зі змісту ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян (держпрограми соцзахисту), здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держпрограм соціального захисту населення відносно надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з держбюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету".

Відповідно до п. 3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. по справі №904/7478/17, у якій залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення районної у місті ради.

Таким чином, управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради є розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а тому на підставі вищезазначених норм законодавства відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Пунктом 14 Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 року № 1789-VIII, частину першу статті 91 Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 204:

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сімям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сімям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сімям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування".

З врахуванням викладеного, п. 204 ст. 91 Бюджетного кодексу України, п. 3 Порядку №256, судом не беруться до уваги доводи відповідача та третьої особи про те, що відповідач не має законодавчо встановленого обов'язку по відшкодуванню або фінансуванню пільг з послуг зв'язку.

За змістом ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 та від 22.03.2017р. у справі №905/2358/16, постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2017 року у справі №927/1039/16.

У листі від 30.06.2011р. №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що .. деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Тобто, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Зазначене спростовує заперечення відповідача щодо неможливості відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за відсутності договору на таке відшкодування та бюджетного фінансування.

Заперечення відповідача стосовно того, що після набрання чинності Постанови КМУ від 21.06.2017 №426 "Про внесення змін до Постанови КМУ від 04.03.2002р. № 256" не визначено порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення щодо компенсаційних виплат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян не приймаються судом з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян є обов'язком позивача.

Європейський суд з прав людини у п.п. 55 справи "Україна-Тюмень проти України" (заява № 22603/02), рішення від 22 листопада 2007року (набуло статусу остаточного від 20 лютого 2008 року), зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., серед інших, рішення у справі "Спорронґ та Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі "Прессоз Компанія ОСОБА_1 та інші проти Бельгії", від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, p. 23, § 38).

Невизначення порядку відшкодування різниці вартості послуг зв'язку на пільгових умовах проти повної вартості є непропорційним втручанням держави у право власності позивача непорушність якого гарантується Конституцією України та Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних свобод".

В свою чергу, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. по справі №904/7478/17, у якій залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 праці та соціального захисту населення районної у місті ради.

Суд враховує, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону зобовязаний відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів ці витрати.

З огляду на зазначене відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитися в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Отже, встановлений судом факт наявності обовязку відповідача відносно відшкодування наданих позивачем послуг пільговим категоріям осіб (за законом) та підтверджений розмір вказаних відшкодувань свідчать про відсутність підстав до невиконання відповідачем відповідного обовязку.

Також судом враховується, що сторонами підписано адресовану суду довідку щодо звіряння розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню міста ОСОБА_1 за період з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за якою загальна заборгованість відповідача складає 107937,45 грн.

Тобто, відповідач погодився з наявністю заборгованості в розмірі 107937,45 грн. за період з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтверджені, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Хмельницької філії ПАТ "Укртелеком", м. Хмельницький до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради, м. Славута за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчого комітету Славутської міської ради, м. Славута про стягнення боргу в розмірі 107937,45 грн. по відшкодуванню витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів міста ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутської міської ради (Хмельницька область, 30000, м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 47, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Хмельницької філії ПАТ "Укртелеком" (м. Хмельницький вул. Проскурівська, 13, ) 107937,45 грн. (сто сім тисяч дев'ятсот тридцять сім гривень 45 коп.) боргу по відшкодуванню витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів міста ОСОБА_1 та 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00коп.) судового збору.

Видати наказ.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне рішення складено 01.10.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 13),

3 - відповідачу (30000, м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, 47),

4 - Виконавчий комітет Славутської міської ради (30000, Хмельницька обл., місто Славута, вул. Соборності, будинок 7).

Всім рекомендованим.