ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.09.2018 м. ХарківСправа № 922/5074/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши подання Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу щодо ОСОБА_1 по справі

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону, м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ (перший позивач) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків (другий позивач)
до ФОП ОСОБА_1, с. Михайлівка
про стягнення 79523,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.10.2015 у справі №922/5074/15 позов задоволений частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (62405, Харківська область, Харківський район, с. Михайлівка, вул. Михайлівська, 20-А, ІПН НОМЕР_1) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, код 07923280, р/р 5404 у ГУДКС у Харківській області, МФО 851011) - 31758,05 грн. орендної плати, 185,64 грн. - загально-експлуатаційних витрат, 405,39 грн. - компенсації податку на землю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (62405, Харківська область, Харківський район, с. Михайлівка, вул. Михайлівська, 20-А, ІПН НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1218,00 грн. судового збору.

03.11.2015 вказане рішення суду набрало законної сили та на його виконання були видані відповідні накази.

27.09.2018 до суду від Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшло подання, в якому старший державний виконавець просить суд:

- з метою забезпечення в повному обсязі виконання рішень та у звязку наявністю в особи невиконаних зобов'язань покладених на нього наказом №922/5074/15 від 03.11.2015 господарського суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків суми боргу у розмірі 32349,08 грн., тимчасово обмежити у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 05.08.1981 р.н.), зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 20А), за межі України без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання державний виконавець вказує на те, що відповідно до статей 17, 19, 20, 25 Закону України Про виконавче провадження", виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення господарського суду на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, подання нормативно обґрунтоване статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виконавець посилається на статтю 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" згідно якої громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладеного на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Своє подання державний виконавець процесуально унормовує статтею 377-1 Цивільного процесуального кодексу України щодо порядку обмеження виїзду з підстав невиконання зобов'язань за судовими рішеннями та рішеннями інших органів.

Статтею 338 ГПК України встановлено, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Погорелову О.В.

Відповідно до ч. 4 ст. 337 ГПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Розглянувши подання державного виконавця, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Державний виконавець, як на підставу вирішення господарським судом питання про обмеження боржника у виїзді за межі України посилається на статтю 377-1 ЦПК України, як на спеціальну норму, яка застосовувалася на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Разом з тим, з 15.12.2017 вступив в силу Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147 - VIII.

Чинна з 15.12.2017 редакція Господарського процесуального кодексу України містить статтю 337, яка визначає застосування тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України, як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Отже саме цією процесуальною статтею повинен був керуватися державний виконавець при направленні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Проте, державним виконавцем не надано суду доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, тобто, наявність лише невиконаного зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того, головний державний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина ОСОБА_2 для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених державним виконавцем, могло призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено Конституцією України.

За змістом ч. 1 ст. 337 ГПК України, вжиття заходу, з яким звертається заявник, вчиняється як виключний захід забезпечення виконання конкретного судового рішення, а отже звернення з відповідним поданням має здійснюватися в межах відповідного судового рішення. Тому розгляд даного подання здійснено судом в межах справи №922/5074/15.

Керуючись статтями 232 - 235, 337, 338 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа по справі №922/5074/15 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 27 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3