ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/559/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Тернопіль
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 356 503,22 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 згідно договору про надання правової допомоги №01-03 від 02.03.2018р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про стягнення боргу за перевезення в сумі 356503,22 грн. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5347,55 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 35000,00 грн. позивач також просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2018 позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху.

Позивач надав до суду докази усунення обставин, які стали підставами для винесення ухвали господарського суду Харківської області від 19.03.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/559/18 з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи в судовому засіданні "08" травня 2018 р. о (об) 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2018р. судом поновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 процесуальний строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із запереченнями про розгляд справи в спрощеному провадженні та ініціювання розгляду справи у загальному провадженні (вх. №15197 від 24.05.2018). Розгляд справи № 922/559/18 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче судове засідання на "14" червня 2018 р. о 11:15.

Відповідач у справі 14.06.2018р. надав відзив на позовну заяву за вх.№ 17121, в якому зазначив, що проти позову заперечує та просить провадження у справі закрити, зазначає, що до позову позивачем надано договір №UA00066 від 13.12.2017р., проте в обґрунтування позову позивач зазначає про договір №UA00066 від 13.12.2017р., відповідач зазначив, що не виконує свої зобов'язання по оплаті виконаних позивачем перевезень, оскільки строк їх оплати не настав, та відповідач не отримував оригіналів документів для здійснення оплати, як встановлено умовами договору має бути оплачено на протязі 7-10 днів з моменту отримання оригіналів. Також, відповідач зазначив, що сума позовних вимог заявлена позивачем не вірно та позивачем не враховано сплаченої на його користь частини фрахту 07.03.2018р. на суму 40902,19 грн, а тому відповідач зазначає, що розмір суми боргу зменшився до 315601,03 грн. Також, відповідач заперечував проти заявлених витрат на адвокатську допомогу у розмірі 35000,00 грн., зазначав, що матеріали справи не містять первинних документів на підтвердження надання адвокатом послуг позивачу та фактичної оплати позивачем зазначеної у договорі суми.

У судовому засіданні 14.06.2018р. підготовче засідання було відкладено на 03.07.2018р. о 11:15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (заяви) між суддями від 02.07.2018 справа № 922/559/18 була передана судді Бураковій А.М.

03.07.2018р. позивачем у справі надано відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№19004, в який позивач зазначив, що між сторонами був укладений один договір за №UA00026, за умовами п.4.1. договору розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 5-ти банківських днів, після отримання рахунка-фактури виконавця та товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної якщо в "замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати на кожне окреме перевезення", тобто з цього пункту договору, умовам заявок про оплату надається перевага перед умовами договору. Позивач зазначив, що вчиняв дії щодо направлення документів на оплату відповідачу, проте документи відповідач не отримував. На думку позивача додатковим підтвердженням того, що документи направлені на оплату були отримані відповідачем є те, що він надав вказівку перерахувати на розрахунковий рахунок позивача кошти у розмірі 40902,19 грн., про що відповідач також зазначає у відзиві на позов. Також, на думку позивача відповідач навіть у відзиві на позов не заперечує наявність боргу. Крім того, позивач зазначив, що ОСОБА_3 здійснює представництво ОСОБА_1 як адвокат та роботи вказаної особи в АсМАП України не перешкоджають йому займатися юридичною практикою та отримувати за свою роботу відповідну винагороду, він має свідоцтво адвоката та до матеріалів справи додані свідоцтво, ордер та інші документи, що підтверджують оплату послуг саме адвокату.

27.07.2018р. позивачем у справі надані пояснення з приводу направлення на адресу суду договору №UA00066, замість договору №UA00026, посилання на який міститься у заявках за вх.№21740, в яких позивач зазначає, що після отримання ухвали суду від 14.06.2018р. ним з'ясовано, під час формування спірних правовідносин від ФОП ОСОБА_2 електронною поштою надійшли два договори ідентичного змісту, а не один, як заявлено первинно.

Підготовче засідання у справі відкладалось на: 16.07.2018 о 12:00; 30.07.2018 о 11:45.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (заяви) між суддями від 27.07.2018 справа № 922/559/18 була передана судді Светлічному Ю.В.

Підготовче засідання у справі відкладалось на: 15.08.2018 о 11:30; 05.09.2018 о 11:45.

Представник позивача 15.08.2018р. надав до суду через канцелярію заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах матеріалами.

У судовому засіданні 20.08.2018р. відбулося підготовче засідання за правилами встановленими статтями 196-205 ГПК України, судом з'ясовано всі питання на стадії підготовчого провадження та згідно п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, постановлено ухвалу, що внесено до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.09.2018р. о 12:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію суду за допомогою електронної пошти заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, а також, надані документи, що не надавались раніше до суду, а саме запиту щодо розміщення ФОП ОСОБА_4 негативного відгуку на порталі Ларді- транс: 1 та відповіді на вказаний запит.

Суд, зазначає, що згідно ч.2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Проте, підготовче провадження у даній справі було закрито судом 05.09.2018р., про що був повідомлений представник відповідача, який був присутній у судовому засіданні, але відповідачем не обґрунтовано поважності причин не надання документів, що подані до суду на стадії розгляду по суті, а отже суд приходить до висновку про залишення наданих доказів, що надані відповідачем до суду 24.09.2018р. без розгляду.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Таким чином, виходячи з тлумачення норми ст. 13 ГПК України суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 13.12.2017р. від замовника перевезення (експедитора) - ФОП ОСОБА_2К (далі по тексту - відповідач) на електронну адресу перевізника (виконавця) - ФОП ОСОБА_1 надійшов договір №UA00066 перевезення вантажів автомобільним транспортом на митній території України та іноземних держав.

Під час розгляду справи позивачем у справі надані письмові пояснення в яких він зазначив, що від ФОП ОСОБА_2 електронною поштою надійшло 2 (два) договори ідентичного змісту, а не один, як було заявлено первинно які були однакові за змістом, однак, відрізняються за номерами.

Спочатку на адресу ФОП ОСОБА_1, у якості пропозиції (акцепту), ФОП ОСОБА_2 направив договір №UА00066. Договір не містив відбитку печатки ФОП ОСОБА_2, однак, був прийнятий ФОП ОСОБА_1 у якості пропозиції виконувати перевезення вантажів автомобільним транспортом. Прийняття пропозиції відбулося шляхом проставлення на бланку договору, печатки перевізника та направлення її на електронну адресу ФОП ОСОБА_2

У подальшому на адресу позивача надійшов договір №UА00026 оформлений належним чином.

Відповідно до п.1.1. договору, згідно даного договору замовник замовляє, а виконавець надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях та територією України.

Згідно пункту 2.1.1. договору, замовник зобов'язується надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого «Замовлення на перевезення», що є невід'ємною частиною цього Договору, що містить: адресу завантаження/розвантаження; митниця відправлення/прибуття; найменування вантажу, вага; спосіб завантаженя/ розвантаження; додаткові умови перевезення; дата, час завантаження; додаткові умови перевезення; дата, час завантаження та термін доставки; вартість перевезення та умови оплати; потрібний тип ТЗ та пункт переходу; номери ТЗ та контакти і інформація про водія.

Згідно п. 2.1.8. договору, замовник зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги виконавця.

Позивач зазначає, що 13 грудня 2017 р. від відповідача на електронну адресу перевізника позивача надійшла заявка (замовлення) на перевезення №ЕS00066/1 за маршрутом м. Мадрид (Іспанія) - м. Вінниця. Заявка була прийнята перевізником. На підтвердження укладення договору перевезення складена міжнародна товаротранспортна накладна СМR №097855.

Перевезення, за обумовленим в заявці маршрутом, було виконане перевізником без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення, що підтверджується наявністю відтиску печатки та підписом вантажоодержувача в графі 24 накладної та відсутність будь-яких приміток вантажоодержувача у цій графі.

Обумовлена в пункті заявки «вартість перевезення», ціна послуги склала 5300 Євро, по курсу НБУ на день виставлення рахунку складає 175 601,03 грн. Відповідно до змісту тексту «умови оплати», оплата здійснюється протягом семи - десяти днів після отримання замовником оригіналів документів (без конкретизації), які за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень є підставою для здійснення оплати.

19 грудня 2018 р. від відповідача на електронну адресу перевізника позивача надійшла заявка (замовлення) на перевезення №Е800066/2 за маршрутом м. Мадрид (Іспанія) - м. Вінниця. Заявка була прийнята перевізником. На підтвердження укладення договору перевезення складена міжнародна товаротранспортна накладна СМR №266836.

Перевезення, за обумовленим в заявці маршрутом, було виконане перевізником без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення, що підтверджується наявністю відтиску печатки та підпису вантажоодержувача в графі 24 накладної та відсутність будь-яких приміток вантажоодержувача у цій графі.

Обумовлена в пункті заявки «вартість перевезення», ціна послуги склала 5460 Євро, що по курсу НБУ на день виставлення рахунка складає 180 902,19 грн.

Позивач у позовній заяві та у додаткових поясненнях, що подані до суду під час розгляду справи зазначає, що документи, що є підставою для здійснення оплати, разом з документами за наступне перевезення, були направлені на адресу замовника 17 лютого 2018 року рекомендованим листом №866 з описом вкладення.

За даними сервісу відстеження Укрпошти, що обліковується в мережі Інтернет 22.02.2018 р. відбулася перша невдала спроба вручення відповідачу надісланих позивачем на абонентську скриньку документів, 05 березня 2018 р. відбулася повторна невдала спроба документів та документи повернуті поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання.

Документи на оплату були направлені позивачем відповідача вдруге 22 лютого 2018 року на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вказані документи були направлені рекомендованим листом 19 з описом вкладення. За даними сервісу відстеження Укрпошти, в мережі Інтернет з 26.02.2018р. по 26.03.2018р. документи зберігалися у відділенні зв'язку та після невдалої спроби вручення були повернуті поштовим відділенням за закінченням встановленого терміну зберігання. Також, позивач зазначає, що 03.01.2018р. за проханням відповідача пакет документів був направлений на адресу ТОВ "КЕЙ ПІ ГРУП", підтвердженням є експрес накладна ТОВ "Нова Пошта " №312, вказане поштове відправлення було отримано одержувачем у відділення Нової пошти №73, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 44б.

Перелік документів, що направлені на адресу відповідача підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції позивача.

Проте, позивач зазначає, що вищевказані перевезення, що оформлені замовленнями відповідача №ES00066/1 та №ES00066/2 та міжнародними товаротранспортними накладними: СМR №097855, №СМR №266836 відповідачем оплачені не були, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 356503,22 грн., що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору перевезення.

Відповідачем було надіслано позивачу два однакових за змістом договори перевезення вантажів автомобільним транспортом на митній території України та іноземних держав №UА00066 та №UА00026.

Договір укладається внаслідок погоджених дій кількох сторін, що зумовлює певну процедуру його вчинення. Зокрема, процес укладення договору складається із пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції укладення договору другою стороною (акцепт). Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦКУ передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Також, згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частини перша, друга і третя статті 207 Цивільного кодексу України).

Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через: ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними; у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).

При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

У даному випадку сторони вчинили усі дії для укладення договору: обмінялися електронними листами відповідного змісту, при цьому позивач прийняв замовлення на перевезення і приступив до його виконання.

Правова значимість укладених сторонами договорів №UА00066 та №UА00026 не є визначальною у цій справі: навіть без договору, сторони стали учасниками договірних відносин у сфері міжнародного перевезення, виходячи з того, що законодавство встановлює певні вимоги до договору перевезення.

Так, визначальну роль в укладенні договору перевезення мають підписані сторонами заявки (замовлення) у яких узгоджені усі притаманні договору перевезення істотні умови, а саме замовлення №ES00066/1 та №ES00066/2.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що істотними умовами договору перевезення є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами, тобто у замовленнях, які і слід вважати договорами перевезення, в розумінні ст.50 вказаного Закону.

Як зазначав Вищий господарський суд України у постанові від 15 грудня 2017 року у справі №910/2175/17 з тотожного спору: «зважаючи на положення наведених норм, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що у зв'язку з підписанням Заявки на автоперевезення між сторонами у справі укладений договір перевезення вантажів у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень».

Таким чином у даному випадку перевізник (позивач) не лише прийняв до виконання два замовлення, а приступив до їх виконання на запропонованих замовником (відповідачем) умовах та належним чином виконав ці замовлення, що підтверджується та міжнародними товаротранспортними накладними: СМR №097855, №СМR №266836 на яких містяться печатка та підпис вантажоотримувача про одержання грузу та відсутність в графі 24 накладної будь-яких приміток вантажоотримувача.

Згідно із статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За приписом пункту 1 статі 1 Конвенції вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (пункт 1 статті 9 Конвенції).

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Аналогічної позиції притримується і Верховний суд України, про що зазначав у постанові від 21.05.2018р. у справі №920/99/17, а саме: "міжнародними товарно-транспортними накладними CMR №3848574, №3848576, які містять дані передбачені статтею 6 Конвенції, підтверджується виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за Договором - заявкою. При цьому положеннями Конвенції не вимагається необхідність посилання у вантажних накладних на договір перевезення.".

Таким чином, заборгованість відповідача складає за здійснені позивачем перевезення 356503,22 грн.

Позивачем не враховано сплаченої на його користь частини фрахту 07 березня 2018року на суму 40 902,19 грн. ТОВ «КЕЙ ПІ ГРУП», на підставі платіжного доручення №133 від 06.03.2018 року.

Таким чином , заборгованість відповідача перед позивачем складає 315601,03 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1-2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно ч.1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів в сумі 315601,03 грн. правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню, а в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 40902,19 грн. у задоволенні позову слід відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 35000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3 №01-03 від 02.03.2018 р., відповідно до якого вартість правничої допомоги у цій справі визначено сторонами у розмірі 35 000 грн.

Згідно п.1. договору за цим договором повірений зобов'язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії:

1. Надати правову допомогу у спорі, що виник з ФОП ОСОБА_2 З цією метою, здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (8 год). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1год). Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (10 год.) 4. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді на стадії примусового виконання судового рішення (24 год).

Позивачем оплачені виконані роботи за квитанцією до прибуткового касового ордера №02-03 від 06.03.2018р.

Відповідно акту приймання - передачі наданих послуг №02/03 від 06.03.2018р. роботи згідно укладеного договору позивачем прийняті позивачем.

Проте суд зазначає, що у акті наданих послуг, що підписаний між сторонами 06.03.2018р., та у договорі про надання правової допомоги №01-03 від 02.03.2018р. окремим пунктом, який входить до складу послуг визначено: вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді на стадії примусового виконання судового рішення, на здійснення якого адвокатом визначено час: 24 години.

Проте, на час підписання вказаного акту приймання - передачі наданих послуг від 06.03.2018р. стадія виконання примусового виконання рішення не входила до наданих адвокатом послуг, а отже вказані роботи 06.03.2018р. адвокатом не надані, тому сума витрат за вказані послуги мають бути виключені з витрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Судом здійснено перерахунок витрат наданих адвокатом ОСОБА_3 послуг позивачу та вважає суму послуг у розмірі 15465,24 грн. за надання послуг: з надання правової допомоги у спорі, що виник з ФОП ОСОБА_2; заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу; підготування пакету документів, необхідний для звернення до суду, підготування позовної заяви, що разом складає 19 годин, обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає стягненню з відповідача, залишок суми витрат понесених на правову допомогу адвоката за виконання адвокатом інших дій необхідних для розгляду справи в суді на стадії примусового виконання судового рішення 24 години у розмірі 19534,76 грн. стягненню з відповідача не підлягають, оскільки на час звернення до суду адвокатом ОСОБА_3 фактично не надані.

Судові витрати у даній справі покласти на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4734,12 грн. та витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката у розмірі 15465,24 грн., а на позивача у справі покладається судовий збір у розмірі 613,54 грн., та залишок суми витрат понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 19534,76 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 29, 42, 86, 91, 232, 233, 236, 237,238, 240 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61161, м. Харків, вул. Шаляпіна, буд. 17, ІПН НОМЕР_1, р/р 9000 в ПАТ УкрСиббанк, МФО 351005) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (4624, м. Тернопіль, проспект Злуки, 43/121, ІПН НОМЕР_2, р/р 4777 в ПАТ КБ Приватбанк, МФО 338783) борг за перевезення в розмірі 315601,03 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 40902,19 грн. у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4734,12 грн. та витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката у розмірі 15465,24 грн., а на позивача у справі покладається судовий збір у розмірі 613,54 грн., та залишок суми витрат понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 19534,76 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (4624, м. Тернопіль, проспект Злуки, 43/121, ІПН НОМЕР_2, р/р 4777 в ПАТ КБ Приватбанк, МФО 338783).

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (61161, м. Харків, вул. Шаляпіна, буд. 17, ІПН НОМЕР_1, р/р 9000 в ПАТ УкрСиббанк, МФО 351005).

Повне рішення складено 01.10.2018 р.

Суддя ОСОБА_5