ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/20221/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Мачульський Г.М., Пєсков В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В.

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець Бутовський Марк Євгенович,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 22.05.2018

у складі колегії суддів: Мартюк А.І. (головуючий), Алданова С.О., Зубець Л.П.

та на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.02.2018

у складі судді Коткова О.В.

у справі № 910/20221/17

за позовом фізичної особи-підприємця Бутовського Марка Євгеновича

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити певні дії

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 18.06.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Київського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі №910/20221/17 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/20221/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Мачульський Г.М., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2018.

3. Ухвалою від 13.07.2018 Верховний Суд поновив Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі №910/20221/17, відкрив касаційне провадження у справі №910/20221/17 Господарського суду міста Києва за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018, призначив розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на 11.09.2018, відмовив Публічному акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі №910/20221/17.

4. Від фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. надійшов відзив на касаційну скаргу.

5. На розгляд касаційного суду винесено проблему застосування статей 73, 74 ГПК України, статей 551, 625 ЦК України.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. 16.11.2017 до канцелярії Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява б/н від 15.11.2017 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (відповідач) в якій викладені позовні вимоги про таке:

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311 грн. на рахунок позивача протягом двох банківських днів;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. та 3% річних - 4 691, 66 грн.

6.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження грошовими коштами в сумі 65 311 грн., які належать йому на праві власності, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, щоб в судовому порядку зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів, а також стягнути з відповідача інфляційні нарахування - 18 417, 70 грн. та 3% річних - 4 691, 66 грн.

Короткий зміст рішення першої інстанції

7. Рішенням від 27.02.2017 Господарський суд міста Києва у позов задовольнив частково, зобов'язав Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017, шляхом перерахування з рахунку на користь Фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. грошових коштів у розмірі 65 311 грн. на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711 та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів, стягнув з відповідача на користь позивача на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711, грошові кошти: втрат від інфляції - 18 057, 40 грн., 3% річних - 4 686, 29 грн. судові витрати - 1 600 грн., в іншій частині позову відмовив.

7.1. Суд першої інстанції встановив таке:

- відповідно до договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (Відповідач) здійснювалось обслуговування поточного рахунку відкритого позивачем в Філії «Кримське регіональне управління» ПАТ "КБ "ПриватБанк», в електронному вигляді, через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення інші), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг"(Правила);

- зазначені Правила розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його партнерами, до якої приєднується клієнт підписуючи заяву у відділенні банку;

- фактично послуги з банківського обслуговування надавалися відповідачем в особі його структурного підрозділу за місцем розташування позивача у м. Сімферополь;

- станом на 27.05.2014 вихідний залишок за рахунком складав 65 311 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року по рахунку;

- 28.05.2014 ПАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Кримське регіональне управління» ПАТ "КБ "ПриватБанк» в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35, перерахував грошову суму у розмірі 65 311 грн. з рахунку позивача на рахунок останнього, МФО 305299 ПАТ «КБ«ПриватБанк» з призначенням платежу: «Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879»;

- позивач направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» лист із вимогою про повернення на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунку ФОП на поточний рахунок позивача, відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299. Відповідач відповідь на лист надав, проте будь - яких дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач не вчинив;

- позивач, станом на дату звернення з позовом до суду, не надав до матеріалів справи доказів подання до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" оформлених платіжних доручень про перерахування вказаних суми на розрахунковий рахунок, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Києві. Перерахування банком відповідної суми з банківського рахунку клієнта без оформлення та подання клієнтом до банку платіжного документу на цю суму - чинним законодавством не дозволяється;

- подані позивачем під час розгляду справи платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 не сприймаються судом як належний доказ порушення прав позивача відповідачем, оскільки вони складені та подані лише після порушення провадження по справі (зокрема позивачем до суду надано лист від 26.06.2015, зареєстрованого відповідачем за № 20150626PBK3MV5, про прийняття та виконання платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 та № 102 від 26.06.2015), а відтак суд дійшов висновку, що на час звернення до суду право позивача відповідачем не порушено;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15 у справі № 904/4687/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання відповідача перерахувати на користь позивача грошові кошти у розмірі 90 623, 09 грн. на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Києві, МФО 300711;

- в рішенні Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 у справі № 910/9661/17 за позовом Фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування № WWPHJX від 04.08.2009 в розмірі 65 311 грн. (копія рішення в справі), встановлені факти: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Фізичною особою - підприємцем Бутовським М.Є., про здійснення обслуговування поточного рахунку; щодо вихідного залишку за рахунком, який складав 65 311 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року; факт існування між сторонами договірних правовідносин, списання відповідачем в односторонньому порядку грошових коштів у розмірі 65 311 грн. з рахунку позивача на рахунок останнього; неодноразового звернення позивачем до ПАТ КБ "Приватбанк" з листами, заявами разом з відповідними платіжними дорученнями із вимогою про повернення на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку позивача на поточний рахунок останнього, відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, однак дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач відповідач не вчинив;

- 26.06.2015 позивач ініціював в належний спосіб переказ коштів в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з його рахунку на поточний рахунок, відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299 (копія листа від 26.06.2015 з реєстровим номером № 20150626PBK3MV5 про його отримання відповідачем платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 та № 102 від 26.06.2015 міститься в справі);

- судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача, зокрема в жовтні та грудні 2015 року з платіжними дорученими: № 101 від 18.12.2015 та № 102 від 18.12.2015, в травні та червні 2017 року з листами: № 1 - з платіжними дорученими: № 101 від 24.05.2017 та № 102 від 24.05.2017, № 2 - з платіжними дорученими: № 101 від 09.06.2017 та № 102 від 09.06.2017 відповідно (копії документів з доказами їх направлення в справі), із вимогою виконання платіжних доручень про повернення на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк", однак відповідач не виконав вимогу про перерахування коштів на рахунок позивача.

8.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі № 904/4687/15 між тими ж сторонами, що набрало законної сили, встановлено такі обставини, які не повинні доказуватися при розгляді справи № 910/20221/: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та фізичною особою - підприємцем Бутовським М.Є., про здійснення обслуговування поточного рахунку; наявність вихідного залишку за цим рахунком - 65 311 грн.; перерахування відповідачем в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35 грошової суми у розмірі 65 311 грн. з рахунку позивача на інший рахунок відповідача на материковій території Криму у зв'язку з анексією півострова Крим; неодноразові звернення позивача до відповідача з листами та платіжними дорученнями про повернення на поточний рахунок позивача, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, належної йому грошової суми в розмірі 65 311 грн.;

- наявні в матеріалах справи платіжні доручення були прийняті банком до виконання, тому будь-які посилання відповідача на неналежність оформлення позивачем платіжного доручення є безпідставними. Враховуючи, що відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами, що також встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 у справі № 910/9661/17, що набрало законної сили, та не повинно доказуватися при розгляді справи № 910/20221/17;

- відповідач порушив договірні зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача про перерахування грошових коштів, що виразилося в невиконанні поданих йому платіжних дорученнях № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 про перерахування належної йому суми 65 311грн. у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами;

- платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 та № 102 від 26.06.2015 прийняті банком до виконання, однак не були виконані , внаслідок чого суд, керуючись пунктом 8.1 статті 8, частини 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та статтею 1071 ЦК України дійшов висновку, що відповідачем порушено вимоги закону про виконання зобов'язань за договором про надання банківських послуг з обслуговування рахунку;

- також, суд зазначив про те, що відповідно до підпунктів 19.1, 19.2 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах" в окремих випадках допускається зміна рахунків клієнтів банків без їхньої згоди (зокрема, зміни місцезнаходження банку, зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів), однак це не може позбавити права клієнта банку на розпорядження належними йому грошовими коштами на зміненому банком рахунку, про що також зазначено в листі НБУ від 23.11.2004 №25-118/1918-12202, яким роз'яснено, що перенесенні на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів за недіючими рахунками" грошові кошти клієнтів у зв'язку із змінами організаційної структури банку мають обліковуватися банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними;

- зазначені юридичні висновки дозволили суду погодитись із задоволенням позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії та перерахувати спірну грошову суму з втратами від інфляції та 3% річних, з рахунку №2619 на поточний рахунок позивача, відкритий у Печерській філії КБ "Приватбанк".

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою від 22.05.2018 Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишив без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 - без змін.

9.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд погодився з повнотою встановлення обставин справи місцевим судом, їх юридичною оцінкою, правильністю застосування норм матеріального права та недоведенням порушення процесуальних норм, які б зумовили прийняття незаконного чи несправедливого рішення суду;

- здійснивши перерахунок втрат від інфляції та трьох процентів річних, апеляційний суд погодився з правильністю висновків місцевого суду про стягнення з відповідача втрат від інфляції на суму 18 057, 40 та трьох процентів річних на суму 4 686, 29 грн. за період від першого звернення позивача про розпорядження ним належними йому коштами на рахунку відповідача -26.06.2015 до 15.11.2017, згідно поданої ним позовної заяви.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (Відповідач у справі)

10. Скаржник, з посиланням на неповноту оцінки доказів за статтями 73-74 ГПК України, доводив, що судами попередніх інстанцій не досліджувався оригінал Договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009, а також позивачем не надано доказів на підтвердження знаходження коштів на рахунку №2619. Крім того, скаржник зазначив, що роздруківки, які, на думку позивача, підтверджують його вимоги, датовані травнем 2014 року, однак до банку позивач звертається лише у 2017 році. Також, розглядаючи справу, суди не надали належної правової оцінки наданому позивачем платіжному дорученню №101 від 09.06.2017.

10.1. Скаржник зазначав про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 625 ЦК Україні в частині стягнення судами індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а також безпідставне незастосування положень статті 551 ЦК України щодо можливості зменшення розміру неустойки.

Доводи інших учасників справи (позивача)

11. У відзиві фізичної особи-підприємця Бутовського М.Є. зазначено, що з огляду на частину 4 статті 75 ГПК України, встановлені рішенням суду факти у господарській справі №904/4687/15, що набрало законної сили 28.08.2015, не повинні доказуватися при розгляді справи 910/20221/17, проте, встановлені факти були досліджені судом першої інстанції за сукупністю доказів, як з урахуванням рішень судів, що мають преюдиційне значення, так за копіями договору та інших документів, яким судами надано відповідну оцінку.

11.2. У відзиві позивача також зазначено, що аналіз положень ЦК України дає підстави для висновку, що для правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності, а посилання позивача на статтю 549 ЦК України є необґрунтованим, оскільки, 3% річних не є неустойкою в розумінні статей 549, 551 ЦК України та 230 ГК України, а є передбаченою законодавцем платою за користування чужими коштами. Тому спеціальна позовна давність в даному випадку не застосовується, як не застосовуються правила про можливість зменшення розміру неустойки судом згідно частини 3 статті 551 ЦПК України.

11.3. Скаржник аргументував, що інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника плати за користування ним грошовими коштами кредитора.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

12. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 551 - предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Частина 3 статті 551 - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 1 статті 625 - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 2 статті 625 - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 1066 - за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частина 2 статті 1066 - банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частина 3 статті 1066- банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частина 1 статті 1071 - банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Частина 2 статті 1071 - грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Частина 1 статті 1074 (в редакції від 14.10.2014) - обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частина 1 статті 1089 - за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

13. Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"

Частина 22.1. статті 22 - ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Частина 22.2. статті 22 - клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

14. Інструкція "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затверджена Постановою Правління НБУ №492 від 12.22.2003 та зареєстрована МЮ 17.12.2003 за №1172/8493, в редакції чинній на момент перерахування коштів позивача 28.05.2014.

Пункт 19.1. Зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку.

Пункт 19.2. Зміна рахунків клієнтів здійснюється банком у разі: проведення реорганізації в межах одного банку; проведення реорганізації банків шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення; зміни місцезнаходження банку, у результаті якої змінюється код банку; зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів (у тому числі рахунків клієнтів, за якими операції не здійснювалися протягом трьох років і більше та на яких є залишки коштів).

15. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 4 статті 75 - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина 4 статті 165 - якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

16. З огляду на те, що відповідно до статті 300 ГПК України в редакції з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку того чи іншого доказу у справі. Разом з тим, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права - статей 73, 74 ГПК України, статей 551, 625 ЦК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

17. Виходячи з аналізу частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду даної справи, судами попередніх інстанцій досліджено рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 у справі № 910/9661/17 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15 у справі № 904/4687/15.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду зазначених справ були підтверджені факти існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин, списання відповідачем в односторонньому порядку грошових коштів у розмірі 65 311 грн. з рахунку позивача на рахунок останнього; неодноразового звернення позивачем до ПАТ КБ "Приватбанк" з листами, заявами разом з відповідними платіжними дорученнями із вимогою про повернення на поточний рахунок грошової суму в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку позивача на поточний рахунок останнього.

Отже, в силу положень статті 4 статті 75 ГПК України, встановлені в судових Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 у справі № 910/9661/17 та Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15 у справі № 904/4687/15 обставини не потребують подання додаткових доказів та повторного дослідження.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач неодноразово звертався до відповідача, зокрема в жовтні та грудні 2015 року з платіжними дорученими: № 101 від 18.12.2015 та № 102 від 18.12.2015, в травні та червні 2017 року з листами: № 1 - з платіжними дорученими: № 101 від 24.05.2017 та № 102 від 24.05.2017, № 2 - з платіжними дорученими: № 101 від 09.06.2017 та № 102 від 09.06.2017 відповідно, із вимогою виконання платіжних доручень про повернення на поточний рахунок, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк", а банк прийняв такі доручення до виконання та не повернув їх з обґрунтуванням незаконності перерахунку коштів.

Відтак, доводи скаржника про те, що суди неправильно визначили період нарахування 3% річних та інфляційних з моменту подання ним платіжних доручень про перерахування коштів, а не з моменту постановлення судового рішення про перерахування таких коштів, Суд вважає необґрунтованими, оскільки судами встановлено порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань за договором банківського рахунка саме внаслідок невиконання платіжних доручень позивача, внаслідок чого позивач не міг розпоряджатися належними йому коштами.

19. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено що, за рішенням суду може бути зменшено розмір неустойки, різновидом якої відповідно до статті 549 ЦК України є штраф і пеня.

Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що судами не правильно застосовано положення статей 551, 625 ЦК України, оскільки, судами попередніх інстанцій неустойка (в розумінні ГК України), штраф та пеня з відповідача не стягувались.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що положення статті 551 ЦК України не можуть бути застосовані до нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які стягуються згідно статті 625 ЦК України та є за своєю правовою природою спеціальним видом плати за користування коштами кредитора, що не має ознак неустойки в розумінні вимог ЦК України. Також, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про перевищення 6 місячного строку щодо нарахування пені, оскільки, положення щодо застосування 6-місячного строку передбачені ГК України тільки щодо штрафних санкцій, якими є неустойка, штраф, однак судами не застосовувалися зазначені заходи щодо відповідача у справі.

Отже, доводи скаржника про те, що судами неправильно застосовано положення статей 551, 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду справи.

20. Юридичний аналіз положень статей 1066, 1071, 1074 ЦК України дозволяє зробити висновок, що укладаючи договір банківського рахунка банк приймає на себе зобов'язання з гарантування клієнту права безперешкодно розпоряджатися грошовими коштами на такому рахунку. Обмеження для клієнта у праві розпорядження грошовими коштами можуть бути встановлені тільки законом або укладеним договором банківського рахунка. Отже, навіть якщо відповідно до закону банк тимчасово обмежує право клієнта в розпорядженні грошовими коштами на банківському рахунку, таке обмеження не може бути постійним.

Відтак, виконуючи вимоги ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо припинення діяльності відокремлених підрозділів банку, відповідач діяв правомірно, закривши без згоди клієнта поточні рахунки юридичних осіб-суб'єктів Криму та перевівши кошти з таких рахунків на спеціальні рахунки банку, у відділеннях материкової частини України , відповідно до Постанови №699 "Про застосування окремих норм валютного законодавства під час режиму тимчасової окупації на території вільної економічної зони "Крим"". Разом з тим, законодавець визначає такі заходи як тимчасові та такі, що не звільняють банк від прийнятих на себе зобов'язань за договором банківського рахунка про гарантування клієнту права безперешкодного розпорядження належними йому коштами. Отже, після переведення коштів клієнта на материкову частину України, чинне законодавство не обмежує клієнта у праві розпорядження його коштами за договором банківського рахунка, банк зобов'язаний виконувати належним чином розпорядження такого клієнта, виходячи з приписів статей 1066, 1071, 1074 ЦК України та статті 22 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

21. Бездіяльність банку у виконанні ним розпоряджень клієнта про виконання його платіжного доручення свідчить про порушення також статті 1 Протоколу 1 Конвенції , яка гарантує кожному право на мирне володіння його майном. Дії банку з невиконання розпорядження клієнта не можуть бути виправдані "суспільними інтересами" та відповідністю їх вимогам закону чи загальним принципам міжнародного права.

22. Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судами першої та апеляційної інстанцій обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків про задоволення позовних вимог та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

23. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 10-10.1. мотивувальної частини даної постанови, спростовуються висновками Суду згідно пунктів 17-22 мотивувальної частини та частково є такими, що спрямовані на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень касаційного суду згідно статті 300 ГПК України, а тому в цілому відхиляються колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень місцевим та апеляційним судами, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції .

В. Судові витрати

25. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі №910/20221/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді Г.М. Мачульський

В.Г. Пєсков