ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/422/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року, суддя Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 03.08.2018 року

у справі № 915/422/18

за позовом Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м.Миколаїв

про стягнення 143 487 грн. 43 коп.

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

В травні 2018 року Акціонерне товариство Миколаївобленерго, м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м.Миколаїв пеню у розмірі 120 887 грн. 86 коп., інфляційні витрати у розмірі 9 702 грн. 91 коп., 3 % річних у сумі 12 896 грн. 43 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані систематичним порушенням відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати рахунків за активну електричну енергію, у звязку з чим відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань була нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування, які на момент звернення з позовом до суду сплачені не були.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі №915/422/18 (ОСОБА_2О.) суддя позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м. Миколаїв на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв пеню у розмірі у розмірі 10 688 грн. 68 коп., 9 702 грн. 91 коп. інфляційних витрат, 11 151 грн. 20 коп. 3% річних та 1 915 грн. 56 коп. судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем було невірно здійснено розрахунок пені та 3% річних, в звязку з чим, після перерахунку здійсненого судом самостійно, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та про задоволення позову частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Акціонерне товариство Миколаївобленерго, м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суд із апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року по справі № 915/422/18 в частині зменшення розміру пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зауважує, що, вирішуючи питання про зменшення розміру пені до 10 688 грн. 68 коп., суд першої інстанції не об'єктивно оцінив, чи є даний випадок винятковим.

Крім цього, розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання за договором про постачання електричної енергії (стаття 614 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України), а саме не звертався до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» з листами про відстрочення оплати рахунків, про затримку фінансування тощо.

Скаржник зазначає, що враховуючи майновий стан відповідача, суд першої інстанції, в порушення статей 4-2 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, не взяв до уваги фінансовий стан позивача. Так, Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» в свою чергу несе зобов'язання перед Державним підприємством «Енергоринок» в частині 100-відсоткового розрахунку за куповану в поточному місяці електроенергію для потреб області. У випадку неповної подекадної оплати згідно умов договору, застосовуються санкції по нарахуванню енергопостачальнику неустойки від суми простроченого платежу, а також гранична величина споживання електричної енергії по Миколаївській області зменшується до рівня оплати, що негайно призводить до примусових графіків обмежень у Миколаївській області.

Акціонерне товариство «Миколаївобленерго», як і відповідач, є учасником господарсько-правових відносин з Державним підприємством «Енергоринок», відповідно до яких позивач здійснює закупівлю електричної енергії (товару) і у випадку неналежного виконання своїх обов'язків по оплаті за товар, енергопостачальник також несе відповідальність, незважаючи на обставини та умови. Таким чином, Господарський суд Миколаївської області не врахував майновий стан обох сторін по справі, не врахував й інші інтереси Позивача, що заслуговують на увагу.

На підставі вищевикладеного скаржник вважає, що відповідач не обґрунтував належними, в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, доказами винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими можна пов'язати право суду на зменшення штрафних санкцій.

Скаржник вважає, що, виходячи з принципу розумності розміру, на який пеня була зменшена судом, присудження до стягнення 10 % від належної до стягнення суми пені з урахуванням обставин справи є неадекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та проявом дисбалансу між інтересами кредитора і боржника.

12.09.2018 року до Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/422/18 без змін.

У відзиві відповідач зазначає, що при ухваленні рішення всі обставини справи судом були зясовані в повному обсязі, рішення суду було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права з врахуванням інтересів обох сторін.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправомірність рішення, відповідач зазначив, що Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» є підприємством, основним видом господарської діяльності якого є надання послуг в сфері утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Основним прибутком підприємства є кошти, отримані від мешканців житлових будинків, які перебувають на балансі підприємства за надання вищевказаних послуг, оскільки підприємство не здійснює будь-яку іншу господарську діяльність. Однією зі складових надходження коштів на підприємство є кошти, отримані в якості відшкодування державним бюджетом отриманих населенням пільг та субсидій.

В період з лютого 2017 року по березень 2018 року, тобто, термін, за який позивачем висуваються вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за несвоєчасну сплату коштів по виставленим рахункам, зі сторони держави систематично порушувалися терміни повернення коштів відповідачу в якості відшкодування отриманих населенням пільг та субсидій.

Твердження позивача про неврахування судом майнового стану Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» відповідач вважає безпідставним, оскільки жодного доказу на підтвердження викладеного ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні в самій апеляційній скарзі з цього приводу долучено не було. Позивач жодним чином не підтвердив та не довів факт існування понесених ним збитків через несвоєчасність сплати відповідачем коштів по виставленим рахункам, а саме: не додано документів про залучення кредитних коштів для можливості проведення розрахунків з Державним підприємством «Енергоринок», перед яким позивач несе 100-відсотковий розрахунок за придбання електричної енергії, що закуповується в поточному місяці або не додано претензійні листи від Державного підприємства «Енергоринок» з приводу несвоєчасної сплати позивачем виставлених рахунків тощо.

Позивач не поніс жодного збитку, через порушення відповідачем терміну розрахунків. Тому розмір нарахованих штрафних санкцій (пені) не відповідає наслідкам порушення.

Зі свого боку відповідач, маючи негативні фінансові показники, здійснював розрахунки з позивачем одразу, як це дозволяв зробити майновий стан підприємства. Найбільший термін, впродовж якого підприємством відповідача не було здійснено оплату за спірний період по виставленим позивачем рахункам, становить до одного місяця, а більшість рахунків сплачувалась окремими частинами протягом місяця від дня виставлення рахунку. Даний факт підтверджує оборотна відомість з картки рахунку 6852 бухгалтерської Програми 1С та протоколи розрахунку нарахування пені та 3 % річних, які додані позивачем до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 176 200 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Здійснивши аналіз вищезазначених норм Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 915/422/18 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 143 487 грн. 43 коп., у зв'язку з чим ухвалою Одеського апеляційного господарського суду 29.08.2018 року у справі № 915/422/18 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/422/18 і розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/422/18 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області, Одеським апеляційним господарським судом було встановлено наступні обставини

08.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством Миколаївобленерго, яке змінило назву на Акціонерне товариство Миколаївобленерго (постачальник), та ОСОБА_1 підприємством Миколаївської міської ради Бриз (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 44/6184, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 3137,77 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору. Точка продажу енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Приєднана потужність у точках підключення становить 3137,77 кВт. (пункт 1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 2.2.1, 2.2.2 Договору постачальник зобовязався виконувати умови цього договору, постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених цим договором.

Пунктом 2.3.3 Договору встановлено, що споживач зобовязаний оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами цього Договору та додатків № 10 Порядок розрахунків (додаток № 10 до Договору) та № 4 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії (додаток № 4 до Договору).

Згідно з пунктом 3.1.4. Договору Постачальник має право вимагати відшкодування збитків, завданих Постачальнику внаслідок порушення Споживачем умов цього Договору.

Відповідно до пункту 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 "Порядок розрахунків", Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується у окремих розрахункових документах.

Відповідно до пункту 1 Додатку № 10 до Договору, в редакції додаткової угоди від 26.05.2017 року до Договору (а.с. 42), розрахунковим вважається період з 28 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується.

Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на звітну дату кожного місяця та оформлюються Актом про використану електричну енергію по наведеному у Додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Пунктом 3 Додатку № 10 до Договору, в редакції додаткової угоди від 26.05.2017 року (а.с. 42), рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії (за наявності додатку № 5) має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

У разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Додатком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; - 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума боргу за спожиту електроенергію та перетікання реактивної електроенергії повинна бут сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня отримання (пункт 7 Додатку № 10 до Договору, в редакції додаткової угоди від 26.05.2017 року).

05.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством Миколаївобленерго (постачальник) та ОСОБА_1 підприємством Миколаївської міської ради Бриз (споживач) було переукладено Договір про постачання електричної енергії № 44/6184, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу (за класифікатором ДК 021:2015 код 09310000-5 Електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 2778,779 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії по кожному обєкту споживача визначається додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Приєднана потужність у точках підключення становить 2778,779 кВт. (пункт 1 Договору).

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору, споживач зобовязався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 Порядок розрахунків (додаток № 10 до Договору) та № 4 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії (додаток № 4 до Договору).

Пунктом 3.1.4. Договору встановлено право постачальника вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього Договору.

Згідно з пунктом 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 "Порядок розрахунків", Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 3 Додатку № 10 до Договору від 05.03.2018 року № 44/6184 (а.с. 49) встановлено, що рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії (за наявності додатку № 5) має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

У разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Додатком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; - 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума боргу за спожиту електроенергію та перетікання реактивної електроенергії повинна бут сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня отримання (пункт 6 Додатку № 10 до Договору від 05.03.2018 року № 44/6184).

На підставі звітів ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м. Миколаїв за спожиту електричну енергію в січні 2017 березні 2018 років та актів прийняття-передавання товарної продукції за січень 2017 березень 2018 року, позивачем виставлялись відповідні рахунки, які відповідачем у зазначені Договором строки в повному обсязі сплачені не були, на підставі чого відповідачу за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань була нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування, які відповідачем також сплачені не були, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобовязання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах від 04.07.2011 року у справі № 13/210/10 та від 12.09.2011 року у справі № 6/433-42/183 наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Так, у позовній заяві Акціонерне товариство Миколаївобленерго, м. Миколаїв просило суд стягнути з ОСОБА_1 підприємства Миколаївської міської ради Бриз, м. Миколаїв пеню у розмірі 120 887 грн. 86 коп., інфляційні витрати у розмірі 9 702 грн. 91 коп., 3 % річних у сумі 12 896 грн. 43 коп.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Водночас, у відповідності до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобовязання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобовязання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням термінів внесення платежів позивач, згідно наданого розрахунку (а.с.150 - 162), зробленого на підставі пункту 4.2.1 Договору, нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню на загальну суму 120 887 грн. 86 коп., 3% річних на загальну суму 12 896грн. 43 коп. за період з 06.03.2017 по 28.03.2018 року та інфляційні нарахування за квітень та червень 2017 року у загальному розмірі 9 702 грн. 91 коп.

Судом першої інстанції було здійснено власний перерахунок пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, за результатами якого суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м.Миколаїв, а саме: пені на суму 106 886 грн. 80 коп. за період з 06.03.2017 по 28.03.2018 року, 3% річних у розмірі 11 151 грн. 20 коп. за період з 06.03.2017 по 28.03.2018 року та інфляційних нарахувань у повному розмірі 9 702 грн. 91 коп., в задоволенні іншої частини судом відмовлено в звязку з необґрунтованістю розрахунку.

Обґрунтованість перерахунку здійсненного судом першої інстанції не є доводом апеляційної скарги, в звязку з чим, колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду не перевіряється правильність здійсненого розрахунку позовних вимог.

Що стосується посилань скаржника на те, що судом першої інстанції було не правомірно задоволено клопотання відповідача про зменшення суми пені та не об'єктивно зменшено її розмір до 10688 грн. 68 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу. При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним у клопотанні про зменшення розміру пені, встановивши наявність доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, суд першої інстанції задовольнив клопотання про зменшення розміру пені, і це є суб'єктивним правом суду при оцінці наданих доказів. Задоволення судом даного клопотання не передбачено в якості підстав для скасування рішення суду у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, тому колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в порушення статей 4-2 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України не взяв до уваги фінансовий стан позивача, колегією суддів також не приймаються оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційні скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків, через несвоєчасність сплати відповідачем коштів по виставленим рахункам.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обовязок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені до 10 % в розмірі 10 688 грн. 68 коп., оскільки відповідачем зобовязання за Договором щодо сплати заборгованості за поставлену електричну енергію виконані в повному обсязі, основним доходом відповідача є оплата мешканцями за утримання будинків, споруд та прибудинкової території, період прострочення відповідачем оплати за отриману електричної енергії є незначним, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв частково.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи і не підтверджені належними засобами доказування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/422/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Миколаївобленерго, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі №915/422/18 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/422/18 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5