КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. Справа№ 910/2376/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Дідиченко М.А.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - Дороніна О.М. - дов. № 007.1-59-0418 від 10.04.2018,

від відповідача - не прибули,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації «ЖИТОМИРГАЗ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.06.2018

у справі № 910/2376/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації «ЖИТОМИРГАЗ»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» (далі - позивач, ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ») звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ») про розірвання договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004 (далі - Договір), укладеного між сторонами, з 05.01.2018.

Позов мотивовано істотною зміною обставин, що є підставою для розірвання договору.

У запереченнях проти позову, ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» вказує на відсутність усіх умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/2376/18 у позові відмовлено повністю.

Обґрунтування рішення суду зводиться до відсутності доказів одночасної наявності усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Прийняття Кодексу газорозподільних систем, не є істотною обставиною, оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 Господарського кодексу України, а не шляхом розірвання діючого договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/2376/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги зводяться до того, що відмова відповідача розірвати Договір, шляхом укладення додаткової угоди, яка направлялася йому, є підставою для розірвання вказаного Договору за рішенням суду. При цьому, відповідач наголошував на тому, що зміна правового регулювання спірних правовідносин щодо користування газопроводом є підставою для розірвання спірного Договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018, для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Дідиченко М.А. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.09.2018.

27.08.2018 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповдіач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

05.09.2018 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, заперечив проти відзиву та підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні 05.09.2018 було оголошено перерву в розгляді справи на 19.09.2018.

17.09.2018 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» надійшли письмові пояснення, в яких позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/2376/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Крім того, 19.09.2018 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання часу для відповіді стосовно пояснень позивача.

Судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки посилання на тривалість документообігу у відповідача та його структурних підрозділах на є підставою відкладення розгляду справи. Більш того, представник сторони вправі був надати відповідні пояснення у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.10.2004 між ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - орендодавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» (далі - орендар) було укладено Договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 (далі - Договір).

За умовами Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.2 Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Як передбачено п. 10.1 Договору, його укладено строком на 360 днів та він діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно.

Згідно з п. 10.3 Договору зміни і доповнення вносяться до цього договору за взаємної письмової згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

У відповідності до п. 10.5 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 2494 від 30.09.2015 затверджено Кодекс газорозподільних систем.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ встановлено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3 - 5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Позивач зазначає, що Кодексом газорозподільних систем встановлено зобов'язання укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем.

У зв'язку з цим, позивач 10.01.2018 направив на адресу відповідача супровідним листом №-СЛ-155-0118 від 05.01.2018 додаткову угоду від 05.01.2018 про припинення договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004.

ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» листом № 50/05-102 від 02.02.2018 надало відповідь, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ», у відповідності до п. 10.5 Договору, своєчасно не зверталось до відповідача із заявою про припинення договору, а отже останній є продовженим на новий строк.

За доводами позивача, сторони Договору при його укладенні виходили з того, що не буде прийнято Кодекс ГРМ, яким визначено обов'язкове договірне врегулювання правовідносин, у відповідності до затвердженої типової форми договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, підтвердженням чому є укладення даного договору.

Наведені обставини, як стверджує позивач, є зміною правового регулювання спірних відносин між сторонами щодо користування газопроводом, що є істотною зміною обставин, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України. Таким чином, наведені правовідносини підлягають врегулюванню в порядку та формі визначеній законодавством України, а отже дія Договору буде суперечити вказаним нормам, що обумовлює необхідність його розірвання.

Враховуючи, що відповідач не підписав додаткову угоду від 05.01.2018 про припинення Договору, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати Договір з 05.01.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як встановлено судом, позивач 10.01.2018 надіслав відповідачу проект додаткової угоди від 05.01.2018 про припинення Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004.

Користуючись правом, наданим ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України позивач звернувся до суду з позовом про розірвання Договору.

При цьому, як на підставу для розірвання Договору посилається на затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики Кодексу газорозподільних систем, яким передбачено, що власники газової мережі, що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем.

Наведене позивач вважає істотною зміною обставин, які є підставою для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, можливість розірвання договору пов'язана безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, а саме:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. У відповідності до даної умови, події, що викликали ускладнення у виконанні договору, і які можна назвати "істотною зміною обставин" повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору;

2) зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються, тобто події, які викликають ускладнення, не могли стороною бути розумно прийняті до уваги;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виходячи із змісту названої умови, випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. При цьому, прийняття на себе ризику зміни обставин не обов'язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов'язання.

З огляду на положення даної норми можливість розірвання договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Судова колегія звертає увагу, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що істотною зміною обставин не може бути прийнятий Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 2494 від 30.09.2015, оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 Господарського кодексу України (укладення договорів), а не шляхом розірвання діючого договору.

Таким чином, позивачем не доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин, позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору. Позивачем, також не доведено суду обставин того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін. Проте, навіть у випадку укладення між сторонами договору, передбаченого Кодексом газорозподільних систем, наведене може бути підставою для їх врахування при здійсненні розрахунків між сторонами.

З огляду на наведене, доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивачем не надано.

Отже, на підставі встановлених вище обставин, правові підстави для розірвання Договору відсутні.

При цьому судова колегія звертає увагу, що позивач, звертаючись з листом № Zh007-СЛ-155-0118 від 05.01.2018 про укладення додаткової угоди про припинення Договору, не зазначив жодних підстав для її припинення, у зв'язку з чим, відповідач правомірно відмовився підписати таку додаткову угоду. Зазначивши при цьому про відсутність підстав для його припинення, у відповідності до п. 10.5 Договору, яким передбачено, що за відсутності відмови сторони від Договору протягом одного місяця з дня закінчення строку його чинності, Договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» до ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про розірвання Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004 з 05.01.2018.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/2376/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЖИТОМИРГАЗ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/2376/18 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/2376/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

М.А. Дідиченко

Повний текст рішення складено 28.09.2018