У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

м. Київ

26.09.2018Справа № 910/12607/18

Суддя Господарського суду міста Києва Мандриченко О.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Молодіжний житловий комплекс "Оболонь" до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" про визнання зобов'язань припиненими,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва була отримана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Молодіжний житловий комплекс "Оболонь" від 31.08.2018 до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" про визнання припиненим зобов'язання з повернення кредиту в розмірі 14 300 000,00 грн. та зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1 249 780,40 грн. за договором кредитної лінії № 448 від 13.06.2008, укладеним сторонами. Третьою особою у позовній заяві вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПрімІнвест".

Позовні вимоги мотивовані необхідністю захисту його прав та інтересів у зв'язку з тим, що позивач є боржником перед відповідачем за кредитним договором від 13.06.2008 № 448, а банк за договором банківського вкладу від 10.06.2014 № 1735.002 є боржником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПрімІнвест", яке виступило майновим поручитель позивача. Позивач та його майновий поручитель повідомили банк про залік зустрічних однорідних вимог, проте банк відповів відмовою. Посилаючись на те, що учасники позивача та майнового поручителя є ті ж самі фізичні особи, що свідчить про те що позивач і його майновий поручитель фактично є однією і тією ж особою за практикою Європейського суду з прав людини (справа 21156/93 G.H. vs Luxembourg), вказуючи на однорідність грошових вимог учасників, позивач звертається до суду з цим позовом відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що позовна заява не підвідомча господарському суду з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У поданому позові позивач не визначає яке саме його права та інтереси підлягають судовому захисту, обмежуючись лише твердженням про необхідність захисту права та інтересу, оскільки вважає припиненими зобов'язання за кредитним договором внаслідок заліку однорідних вимог між майновим поручителем та банком.

На переконання суду, незважаючи на те, що за суб'єктним складом і юрисдикційними характеристиками заявлений спір хоч і має ознаки господарського, проте провадження у справі за поданою позовною заявою не відлягає відкриттю, оскільки заявлені позивачем вимоги не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді та підлягають розгляду лише одночасно зі спором про право, як-то, стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 цього ж Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Оскільки порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором з описаних позивачем підстав, можуть розглядатися господарським судом лише за умови існування та розгляду між сторонами спору про право.

Правова позиція суду щодо неможливості розгляду в якості господарського спору в порядку господарського судочинства позовних вимог, які за своєю суттю відносяться до доводів у існуючому спорі про право, викладена у постанові Великої Плати Верхового суду від 21.08.2018 № 910/14144/17.

Враховуючи все зазначене вище, відкриття провадження у справі за цією позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Молодіжний житловий комплекс "Оболонь" буде порушенням норм процесуального права, а тому у вчиненні такої процесуальної дії слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Молодіжний житловий комплекс "Оболонь" у відкритті провадження у справі за позовом від 31.08.2018 до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" про визнання зобов'язання припиненими.

2. Роз'яснити позивачу, що заявлені позовні вимоги слід вважати доводами сторони, які можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні між сторонами спору про право, який переданий на вирішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. В. Мандриченко