ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 973/25/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Мачульського Г.М., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" - не з'явився,

Публічного акціонерного товариства

"Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів" - не з'явився,

Публічного акціонерного товариства

"Одеський коровай" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай"

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 (суддя Отрюх Б.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у справі № 136/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Публічного акціонерного товариства "Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів",

за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай",

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк") звернулося до Київського апеляційного господарського суду із заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у справі № 136/15, яким частково задоволено позов ПАТ "Сбербанк" та стягнуто на його користь з Публічного акціонерного товариства "Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів" (далі - ПАТ "Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів"), як поручителя Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" (далі - ПАТ "Одеський коровай"), заборгованість: за договором про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010 № 17-В/10 у розмірі 266 932 680, 72 російських рублів та 13 659 459,27 грн; за договором про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010 № 18-В/10 у розмірі 68 979 795,36 грн, а також 25 500,00 грн витрат зі сплати третейського збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 заяву ПАТ "Сбербанк" задоволено. Видано наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у справі № 136/15.

Задовольняючи заяву ПАТ "Сбербанк", суд виходив із наявності правових підстав для видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду. При цьому обставин, визначених у Законі України "Про третейські суди" та Господарському процесуальному кодексі України (далі - ГПК), як підстави для відмови у видачі виконавчого документа на виконання цього рішення, судом не встановлено.

У квітні 2018 року ПАТ "Одеський коровай" подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 та відмовити у задоволенні заяви ПАТ "Сбербанк" про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Апеляційну скаргу ПАТ "Одеський коровай" обґрунтовує, зокрема, тим, що спір, який виник між сторонами у справі, не відноситься до спорів приватного характеру, оскільки у складовій зобов'язання є виплата кредиту, наданого в іноземній валюті, тому справа, у якій прийнято відповідне рішення, за положеннями статті 6 Закону України "Про третейські суди" не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а відтак згідно зі статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" цей спір мав бути вирішено у Господарському суді Київської області. При цьому скаржник посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15.

Учасники справи в судове засідання своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ураховуючи наведене, те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Київським апеляційним господарським судом як судом першої інстанції установлено, що 24.06.2010 між ПАТ "Сбербанк" (банк) і ПАТ "Одеський коровай" (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (далі - кредитний договір № 17-В/10) та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 (далі - кредитний договір № 18-В/10).

За умовами кредитного договору № 17-В/10, з урахуванням договорів про внесення змін, позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рубля, а за умовами кредитного договору № 18-В/10 - мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, у межах яких позичальнику банком було надано кредитні кошти, а позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути кредит у терміни, встановлені договорами та виконати інші їх умови.

У забезпечення виконання ПАТ "Одеський коровай" зобов'язань за кредитними договорами № 17-В/10 і № 18-В/10 між ПАТ "Сбербанк" і ПАТ "Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів" укладено договір поруки від 03.12.2013 № 2, за умовами якого поручитель поручився перед банком за виконання боржником зобов'язань за цими договорами. За умовами пункту 4.1. договору поруки поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник; поручитель і боржник залишаються зобов'язаними перед банком до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитними договорами не буде виконано.

У пункті 6.8 договору поруки сторони узгодили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" (м. Київ, вул. Заболотного, 150, корпус А, офіс 25).

Київським апеляційним господарським судом також установлено, що відповідно до статті 6 Закону України "Про третейські суди" справа підвідомча третейському суду та згідно статей 1, 5, 12-14, 27 Закону України "Про третейські суди" та статей 3,11,12 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", пунктів 11.16 кредитних договорів, пункту 6.8 договору поруки від 03.12.2013 № 2 справа підлягає розгляду Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", у межах розгляду справи № 136/15 за позовом ПАТ "Сбербанк" до ПАТ "Сімферопольський комбінат Хлібопродуктів", за участю третьої особи - ПАТ "Одеський коровай", встановлено, що внаслідок неналежного виконання ПАТ "Одеський коровай" своїх зобов'язань за кредитними договорами станом на серпень 2015 року утворилася заборгованість: за кредитним договором № 17-В/10 - 266 932 680, 72 російських рублів та 27 159 723,57 грн, у тому числі: заборгованість за кредитною лінією - 226 333 682,00 російських рублів, проценти за користування кредитом - 40 598 998,72 російських рублів, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 24 326 102,51 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 833 621,06 грн; за кредитним договором № 18-В/10 - 69 723 056,34 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 45 972 672,90 грн, проценти за користування кредитом - 9 273 876,52 грн, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 12 641 753,50 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 1 834 753,42 грн.

Встановивши неналежне виконання умов кредитних договорів щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування у встановлені договорами строки, третейський суд на підставі статей 525, 526, 530, 543, 553, 554, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України та положень статей 229, 231, 232 Господарського кодексу України рішенням від 21.12.2015 у справі № 136/15 частково задовольнив позовні вимоги ПАТ "Сбербанк".

У лютому 2018 ПАТ "Сбербанк" звернулося до суду з заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у справі № 136/15.

Порядок видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду визначено положеннями статті 352 ГПК, за змістом якої питання видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня ухвалення рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається без розгляду. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до статті 355 ГПК суд відмовляє у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: на день ухвалення рішення за заявою про видачу наказу рішення третейського суду скасовано судом; справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; пропущено встановлений строк для звернення за видачею наказу, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода визнана недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вирішуючи питання про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, Київським апеляційним господарським судом установлено, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у третейській справі № 136/15 не скасовано компетентним судом; ця справа була підвідомча зазначеному третейському суду відповідно до закону; строк для звернення за видачею виконавчого документа не пропущено; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою; ця третейська угода не визнана недійсною компетентним судом; доказів того, що склад третейського суду не відповідав вимогам Закону України "Про третейські суди" та третейській угоді суду не подано; рішення третейського суду не містить способів захисту прав, які не передбачені законами України; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Будь-яких обставин які б свідчили про добровільне виконання рішення третейського суду судом установлено не було.

Доводи ПАТ "Одеський коровай" викладені у касаційній скарзі щодо непідвідомчості даної справи третейському суду визнаються судом касаційної інстанції необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Підвідомчість справ третейським судам визначена статтею 6 Закону України "Про третейські суди", за якою третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, спір у справі, яка розглядається, не віднесений законодавством до категорії справ, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду.

Крім того, положення статті 6 Закону України "Про третейські суди" не містять застережень щодо неможливості розгляду третейськими судами спорів, що виникають з кредитних правовідносин, у яких кредит надавався у іноземній валюті.

Ураховуючи зазначене, Касаційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 6 Закону України "Про третейські суди" та статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

При цьому, безпідставним є посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15, оскільки правові висновки, викладені у вказаній постанові, стосуються споживчого кредитування. У цій постанові Верховний Суд України виходив зі змісту Закону в питанні розмежування компетенції щодо розгляду кредитних спорів між громадянами і банками, тобто, спорів, що виникають з цивільних правовідносин про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті. Чинне законодавство України, зокрема статті 1, 5, 6 Закону України "Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин. Оскільки господарські правовідносини щодо поруки для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитування між суб'єктами господарської діяльності мають особливості регулювання, то відсутні підстави вважати правовідносини у даній справі подібними з правовідносинами у названій цивільній справі.

Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги обставини, встановлені у справі судом першої інстанції, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок Київського апеляційного господарського суду про задоволення заяви ПАТ "Сбербанк" та наявності підстав для видачі наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 21.12.2015 у справі № 136/15. Протилежні аргументи, наведені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно зі статтею 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ПАТ "Одеський коровай" без задоволення, а оскаржуваної ухвали Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 - без змін, як законної та обґрунтованої.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 у справі № 973/25/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий І.С. Берднік

Судді: Г.М. Мачульський

В.Г. Суховий