РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2018Справа № 910/10158/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТЕКО»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ»

про стягнення 20 853,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Гуль В.І. - представник (довіреність б/н від 09.03.2018),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТЕКО» (далі - ТОВ «ВЕТЕКО», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ» (далі - ТОВ «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ», відповідач) про стягнення 20 853,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов'язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем за договором поставки № 450 від 01.09.2015.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 20 853,57 грн., з яких: 18 148,73 грн. - основний борг, 1 913,75 грн. - пеня, 278,20 грн. - 3% річних, 512,89 грн. - інфляційна складова боргу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/10158/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.09.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2018 повідомлено ТОВ «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ» про наступне судове засідання, призначене на 27.09.2018.

06.09.2018 відділом автоматизованого діловодства суду зареєстровані подані позивачем додаткові пояснення щодо порядку зарахувань здійснених відповідачем часткових оплат поставленого товару.

У судовому засіданні 27.09.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.09.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.09.2015 між ТОВ «ВЕТЕКО» (продавець) та ТОВ «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ» (покупець) був укладений договір поставки № 450 (далі - договір), згідно з умовами якого продавець зобов'язувався поставити і передати у власність покупця певний товар, а покупець зобов'язувався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання (далі - товар) згідно видаткових накладних (передача за якими товару покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невід'ємною частиною даного договору.

Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до поданих покупцем та погоджених продавцем письмових заявок (замовлень). Заявка може передаватись усно по телефону, при цьому покупець зобов'язаний на вимогу продавця підтвердити таку заявку в письмовій формі (п. 3.1 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачений порядок оплати. Так, 100% суми кожної поставки сплачуються в наступному порядку: 20% суми кожної поставки сплачується згідно виставленому рахунку-фактури протягом двох календарних днів, якщо в рахунку не визначений інший термін оплати; остаточний розрахунок здійснюється після отримання товару згідно видаткової накладної протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. 5.3 договору грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховується продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, не залежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем належним чином та передав останньому товар загальною вартістю 18 888,95 грн., а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується видатковими накладними № 8906 від 22.12.2017, № 9017 від 27.12.2017, № 9071 від 28.12.2017 та № 9091 від 29.12.2017, засвідченими підписами представників обох сторін, а також їх печатками.

Проте, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, переданий позивачем товар оплатив частково в сумі 740,22 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 23.05.2018. При цьому у наданих позивачем додаткових поясненнях зазначено, що грошові кошти, які сплачені відповідачем 23.05.2018 двома платежами на суму 480,48 грн. та 6 884,59 грн., були зараховані позивачем частково в оплату товару, поставленого раніше, а залишок таких коштів в розмірі 740,22 грн. - в оплату товару, поставленого за вищевказаними видатковими накладними.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за товар, переданий останнім на виконання умов договору поставки № 450 від 01.09.2015, становить 18 148,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 18 148,73 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 913,75 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, положеннями п. 5.2 договору визначено порядок та термін (строки) оплати поставленого позивачем товару. Так остаточний розрахунок здійснюється після отримання товару згідно видаткової накладної протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту переходу права власності на товар. При цьому датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Отже, останнім днем строку виконання зобов'язання з оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 22.12.2017, є 21.01.2018; за видатковою накладною від 27.12.2017 - 26.01.2018; за видатковою накладною від 28.12.2017 - 27.01.2018; за видатковою накладною від 29.12.2017 - 28.01.2018.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково та з порушенням встановленого умовами договору строку, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі порушення терміну розрахунків покупець за вимогою продавця зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.

Здійснивши власний розрахунок пені з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (для товару, поставленого 22.12.2017, за період з 22.01.2018 по 22.07.2018; для товару, поставленого 27.12.2017, за період з 27.01.2018 по 27.07.2018; для товару, поставленого 28.12.2017, за період з 28.01.2018 по 28.07.2018; для товару, поставленого 29.12.2017, за період з 29.01.2017 по 29.07.2018), суд встановив, що її розмір становить 3 046,00 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Відтак вказана позовна вимога підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, а саме - 1 913,75 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 278,20 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 512,89 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу за визначені позивачем періоди нарахування, суд встановив, що розмір 3% річних становить 278,16 грн., а розмір інфляційної складової боргу - 382,24 грн., тобто є меншим ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірах, визначених судом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 18 148,73 грн., пені в розмірі 1 913,75 грн., 3% річних в розмірі 278,16 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 382,24 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС КОНСАЛТ» (03038, м. Київ, вул. Лінійна, буд. 17, ідентифікаційний код 35467913) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТЕКО» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 25А літера А, ідентифікаційний код 37686849) основний борг у розмірі 18 148,73 грн. (вісімнадцять тисяч сто сорок вісім грн. 73 коп.), пеню в розмірі 1 913,75 грн. (одна тисяча дев'ятсот тринадцять грн. 75 коп.), 3% річних в розмірі 278,16 грн. (двісті сімдесят вісім грн. 16 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 382,24 грн. (триста вісімдесят дві грн. 24 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 750,96 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят грн. 96 коп.)

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 10.10.2018.

Суддя О.Г. Удалова