донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.09.2018р. справа №908/2559/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_5 за довіреністю; ОСОБА_6 за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м. Запоріжжя
На рішення господарського суду Запорізької області
від 25.05.2018 (повний текст складено та підписано 04.06.2018)
у справі №908/2559/17 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м. Запоріжжя
простягнення 67 405 591,04 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017року Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя (далі Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м. Запоріжжя (далі Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 67 405 591,04 грн., з якої: 41 785 639,37 грн. пені, 4 916 445,40 грн. 3% річних та 20 703 506,27 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви № 007/33/3336 від 27.02.18 про збільшення розміру позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.05.2018 року, позовні вимоги задоволено частково: з Відповідача на користь Позивача стягнуто пеню у розмірі 41 785 639,37 грн., 3 % річних у розмірі 4 916 445,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 703 506,26 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 12 300,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоовленні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про доведеність позовних вимог, оскільки по перше, господарський суд повинен був врахувати результати повязаної справи №908/948/16 та зупинити провадження у даній справі; подруге, необґрунтовано врахував при прийнятті рішення висновки економічної екпертизи ТОВ Регіонального судовоекспертного бюро, які надані Позивачем, оскільки при здійсненні перерахунку, зокрема суми інфляційних втрат за серпень 2015року, експерт фактично здійснив власний розрахунок та вийшов за межі поставленного на вирішення питання, а також вважав, що питання, які поставлені експерту, є суто математичними та не потребують спеціальних знань; по третє, вважав, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру пені.

Представник Відповідача у судовому засіданні 17.09.2018р. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник Позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Зокрема, за змістом відзиву на апеляційну скаргу, Позивач зазначав, що остаточний судовий акт у справі №908/948/16 не буде мати преюдиційного значення у даній справі, що свідчить про відсутність обєктивної неможливості розгляду даної справи. Також зазначав, що суд правомірно врахував висновок експерта як доказ у справі, оскільки цей висновок є одним із доказів по справі, право на подання якого має Позивач. Крім того, Позивач погодився з відмовою у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені вважаючи її обґрунтованою.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення 01.12.2012 р. між сторонами Договору про постачання електричної енергії № 76 (з наступними змінами та доповненнями), за умовами якого (розділ 1 Договору в редакції протоколу врегулювання розбіжностей до договору) Позивач продає електричну енергію Відповідачу для забезпечення потреб електроустановок Відповідача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу, а Відповідач оплачує Позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 Точки продажу електричної енергії споживачу;

чинність укладеного Договору на момент розгляду справи;

рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.16 по справі № 908/948/16, яким встановлено факт наявності у Відповідача заборгованості перед Позивачем у розмірі 284 637 962,93 грн. за період з серпня 2015 р. по квітень 2016 р. (яка, з урахуванням проведених Відповідачем часткових оплат на час розгляду даної справи склала 283 365 634,82 грн) ;

факт прострочення виконання основного (грошового) зобовязання за період з 17.05.2017р. по 13.12.2017р.

Наведені обставини сторонами не оспорються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії з оплати вартості поставленої електричної енергії , внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

В свою чергу Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції у відзиві посилався на те, що до врегулювання терміну розстрочки за рішенням суду по справі № 908/948/18 вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені, 3 % річних та інфляційних витрат, які нараховані період розстрочення суми основного боргу, є безпідставними.

Також Відповідач заперечував щодо врахувавання при прийнятті рішення висновків економічної екпертизи ТОВ Регіонального судовоекспертного бюро, які надані Позивачем, оскільки при здійсненні перерахунку, зокрема, суми інфляційних втрат за серпень 2015року, експерт фактично здійснив власний розрахунок та вийшов за межі поставленного на вирішення питання. А Відповідач вважав, що питання, які поставлені експерту, стосуються математичного розрахунку та не потребують спеціальних знань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання Відповідачем обовязку щодо здійснення своєчасної оплати заборгованості за посталену електроенергію, що є підставою для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат. При цьому, у своєму рішенні, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутіність підстав для зменшення розміру пені. Судові витрати за висновок експерта на підставі звернення Позивача в розмірі 12 300 грн. покладено на Відповідача.

Наведені обставини стали підставою для звернення Відповідача за апеляційною скаргою у даній справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період простроченняпочинаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий Позивачем, розрахунок (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) та наданий Відповідачем контррозрахунок, колегією суддів встановлено, що розрахунок інфляційних втрат за період з 01.05.2017р. по 30.11.2017р., нарахованих на суму заборгованості за серпень 2015року (що оспорюється Відповідачем) суперечить вищевикладеним приписам, оскільки Позивачем невірно визначено період для їх нарахування, а саме: станом на 01.05.2017р. борг Відповідача за відповідним рахунком № 76/8а становив 3 819 784,60грн., 30.05.2017р. відбулась часткова оплата 228 419,51грн., тобто станом на кінець травня 2017року борг становив 35 913 65,09грн., а тому нарахування інфляційних втрат за травень здійснюється на суму 35 913 65,09грн. Аналогічно з оплатою у вересні 2017р.

В свою чергу, Позивачем та судом першої інстанції не прийнято наведене вище до уваги та фактично здійснено нарахування інфляційних втрат на окремі дати травня до 30.05.2017р. та з 31.05.2017р., що не передбачено діючим законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності зазначеного розрахунку вимогам закону знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Внаслідок перерахунку суми інфляційних втрат, колегією суддів встановлено, що дійсний розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за серпень 2015року у спірний період становить 249 670,49грн, а загальна сума інфляційних втрат, яка підлагє стягненню з Відповідача та користь Позивача становить 20 691 845,51грн., у звязку з чим, рішення суду в частині стягнення зайвої суми інфляційних втрат у розмірі 11 660,75грн. підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наяівність правових підстав для стягнення з Відповідача вартості проведеної експертизи у розмірі 12300,00грн. за наступних підстав.

Приписами ч. 1 ст.73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У розумінні положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

З наданого висновку експерта №278 від 23.02.2018р., вбачається, що він був проведений на підставі звернення Позивача та наданий останнім протягом розгляду справи в суді першої інстанції задля підтвердження розрахунку Позивача в частині стягення пені, інфляційних та річних у звязку з порушенням Відповідачем термінів оплати спожитої в період серпня 2015року - квітня 2016 року активної елекричної енергії.

При цьому на дослідження експерту надані відомості, що не потребують доведення за вимогами ст. 75 ГПК України, оскільки вони встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.16 по справі № 908/948/16., а саме розмір заборгованості та період її виникнення.

Вимогами ст.625 ЦК України, ст. 549 ЦК України встанволений порядок нарахування відсотків річних, інфляційних та пені, який не може бути змінено, зокрема, за угодою сторін. Зазначені складові відповідальності розраховуються математичним шляхом на підставі вищенаведених вимог закону, а дослідженню на підставі доказів підлягають сума боргу, момент виникнення боргу, період заборгованості з урахуванням оплати.

До позовної заяви заяви наданий розрахунок Позивача, де ним зазначаються відповідні складові, з яких сума боргу та період її виникнення встановлений судовим рішенням та не підлягає доведенню, докази оплат підтвреджуються платіжними документами, а період заборгованості визначається межами позову самого Позивача.

Отже доведення вірності наданого Позивачем розрахунку базується виключно на нормах права в частині відповідності цим нормам обраного Позивачем порядку нарахування, оскільки обставини розміру боргу та момент його виникнення є встановленими.

Крім того, розглядаючи ці позовні вимоги, суд першої інстанції не досліджував наданий Позивачем висновок експерта, а перевіряв обґрунтованість заявленого розрахунку за допомогою юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, дійшовши висновку про його часткове задоволення.

Оскільки висновок експерта не є тим доказом, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги в межах даної справи, здійснення перерахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені в даному випадку не потребує спеціальних знань для встановлення фактичних обставин справи, а є суто математичним розрахунком, порядок визначення якого базується на нормах права, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо визнання цього доказу належним для дослідження обставин у даній справі та віднесення її вартості до складу судових витрат в межах даної справи.

Cтосовно доводів апеляційної скарги щодо обовязку господарського суду зупинити провадження у даній справі до результатів повязаної справи №908/948/16, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача, оскільки обставин неможливості розгляду даної справи до розгляду по справи № 908/948/16 - не встановлено.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для про зменшення розміру пені, оскільки вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Дослідивши наведені Відповідачем підстави, зокрема, тяжке фінансове становище, колегія суддів вважає, що останнє не є тією виключною обставиною, яка давала б підставу для зменшення розміру стягуваної пені, оскільки вказані обставини утворились внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Крім того, судова колегія враховує, що причиною даного спору є порушення Відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлену електричну енергію, що була спожита останнім ще у 2015-2016 роках.

З урахуванням того, що наведені заявником підстави для зменшення розміру пені не можуть слугувати виключними обставинами, в розумінні наведених норм чинного законодавства, які б давали суду підстави для його задоволення, судова колегія дійшла висновку, що Відповідачем не доведено виключності випадку для її зменшення.

За вказаних обставин, клопотання заявника апеляційної скарги про зменшення розміру пені є таким, що задоволенню не підлягає, а тому висновок суду першої інстанції про його необґрунтованість є правомірним.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду від 25.05.2018 у справі № 908/2559/17 підлягає скасуванню в частині задоволення інфляційних втрат у розмірі 11 660,75грн. за період з 01.05.2017р. по 30.11.2017р. нарахованих на суму заборгованості за серпень 2015 року, а також розподілу судових витрат, через неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 660,75грн., а також у задоволенні клопотання Позивача у віднесенні до складу судових витрат зробленої ним оплати за проведення експертизи у сумі 12 300,00грн. та покладення її на Відповідача - відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду від 25.05.2018 у справі № 908/2559/17 слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з розгляду апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2018 у справі № 908/2559/17 скасувати в частині задоволення інфляційних втрат у розмірі 11 660,75грн. за серпень 2015року, а також розподілу судових витрат.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 660,75грн. за серпень 2015року відмовити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) 41 785 639,37 грн. пені, 4 916 445,40 грн. 3 % річних, 20 691 845,51грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 239 958,48грн.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2018 у справі № 908/2559/17 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 62,28грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 24.09.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Судді: І.В.Зубченко

ОСОБА_3