УХВАЛА

м. Київ

26.09.2018Справа № 910/13797/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ"

про відстрочку виконання рішення суду у справі № 910/13797/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" (01601, м. Київ, вул. Дмитрівська, 30)

про стягнення 40 915 190,43 грн.

за участю представників сторін:

від заявника: Трикоза О.М., Гехт К.О.

від стягувача: Алябєва І.М.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" (відповідач) 44 473 832,39 грн. заборгованості за договором № 99/0606Н від 06.06.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 99/0606Н від 06.06.2011 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 18.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13797/17 та призначено її до розгляду на 05.09.2017.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2017 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД" 28746490,99 грн. основного боргу, 10 111 565,69 грн. інфляційних втрат, 1 470 394,28 грн. 3 % річних, 586 739,47 грн. пені та 240 000,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/13797/17 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 15.05.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі № 910/13797/17 залишено без змін.

11.09.2018 до господарського суду надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду від 28.09.2017 у справі № 910/13797/17 строком на один рік.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.18р розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" про відстрочку виконання рішення суду у справі № 910/13797/17 призначено на 19.09.2018.

У судовому засіданні, 19.09.2018, суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника стягувача та відкласти розгляд заяви на 26.09.2018.

26.09.2018 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення стягувача, в яких останній заперечує проти задоволення заяви та зазначає, що існує вина боржник у виникненні спору, та заява боржника про відстрочку є затягуванням сплати боргу.

Крім того, стягувач вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України, відстрочення виконання рішення суду не може перевищувати одного року з дня ухвалення саме рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2017. Також, стягувач звертає увагу, що складне фінансове становище не може бути прийнято до уваги судом, оскільки ситуація в країні має загальний характер та стосується обох сторін.

У судовому засіданні, яке призначене на 26.09.2018, представник боржника надав усні пояснення по суті заяви та просив суд відстрочити виконання рішення суду строком на один рік.

Представник стягувача надав усні пояснення по суті заяви та заперечив щодо заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити та розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Положення ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р., відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В обґрунтування поданої заяви, боржник зазначає, що має намір добровільно сплатити заборгованість у повному розмірі, вчинив всі можливі дії щодо часткової сплати заборгованості у розмірі 7 226 003,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Боржником зазначено, що існує скрутне фінансове становище у Товаристві, у зв'язку із складними фінансовими взаємовідносинами з контрагентами та виплатами грошових коштів за укладеними договорами. Крім цього, розмір заборгованості за рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2017 значно перевищує розмір статутного капіталу, який становить 100 000,00 грн., що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, боржник звертається до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення, оскільки це може сприяти продовженню господарської діяльності заявника та надасть можливість сплатити заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕОНБУД".

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що в підтвердження вищевказаних обставин, заявником надано докази часткової сплати боргу - платіжне доручення № 208 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 948719,98 грн., платіжне доручення № 209 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 920 487,55 грн., платіжне доручення № 210 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 831 126,31 грн., платіжне доручення № 211 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 920 196,44 грн., платіжне доручення № 212 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 889 872,82 грн., платіжне доручення № 213 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 908 600,48 грн., платіжне доручення № 214 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 889 609,72 грн., платіжне доручення № 215 від 12.10.2017 про сплату у розмірі 917 389,73 грн.

Також, судом прийнято до уваги, що на даний час на банківських рахунках боржника відсутні кошти для виконання рішення суду, що підтверджується банківськими виписками по рахунках, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши надані докази заявника, судом враховано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.12.2017 у виконавчому провадженні ВП №55372606 про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках ТОВ Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" та постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.12.2017 у виконавчому провадженні ВП №55372606 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, які надають можливість забезпечити виконання рішення суду.

За доводами стягувача, частина 5 ст. 331 ГПК України визначає, що відстрочення виконання рішення суду не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення суду, а саме стягувач зазначає, що з дня ухвалення рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2017.

Так, частиною 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України визначає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд відхиляє доводи стягувача, оскільки ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачає обмежений строк відстрочення судового рішення, проте який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, тобто з дня винесення рішення про надання відстрочки.

Крім того, суд звертає увагу, що статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 326 Господарського кодексу України вказує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" (п. 35) зазначено, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін

Отже, враховуючи вищевикладене, суд має забезпечувати право на судовий захист, яке полягає не лише у винесенні рішення за результатами розгляду справи, а також і забезпечення обов'язкового виконання судового рішення.

Таким чином, суд вважає за доцільне врахувати позицію заявника, що відстрочка виконання рішення суду надасть можливість боржнику для продовження господарської діяльності та сплатити в подальшому заборгованість.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судом прийнято до уваги наведені заявником обставини в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду, які ускладнюють виконання рішення у зв'язку з складним фінансовим станом боржника та неспроможністю на даний час сплатити борг у повному розмірі.

Таким чином, враховуючи негативні наслідки для боржника при виконанні рішення суду, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, можливість боржника виконати судове рішення при наданні відстрочки та намір боржника самостійно сплатити борг, що підтверджується частковою сплатою, суд дійшов до висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" та відстрочити виконання рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2017 строк на один рік.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Кіно ТВ" про відстрочку виконання рішення суду у справі № 910/13797/17 задовольнити.

2. Відстрочити на один рік до 26.09.2019 року виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року у справі № 910/13797/17.

Ухвала набирає законної сили 26.09.2018 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 27.09.2018

Суддя Л.Г. Пукшин