КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. м.Київ Справа№ 911/242/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний комбінат "Прогрес"

про стягнення 9733,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний комбінат "Прогрес" про стягнення 9 000,00 грн. заборгованості з наданих послуг за жовтень 2017 року, а також 733,56 грн. пені за прострочення виконання своїх зобов'язань.

Позов мотивований тим, що під час надання послуг охорони мали місце перевищення робочого часу працівників охорони понад передбачений Договором, в підтвердження чого посилається на дані Табелів отримання службовим нарядом охорони зброї та спорядження у підрозділі та прибуття наряду в підрозділ. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги охорони належним чином не виконував, в результаті чого за ним виник борг за жовтень 2017 року в загальній сумі 9 000,00 грн. Крім того, за порушення зобов'язань з оплати наданих послуг, позивачем нарахована пеня в сумі 733,56 грн.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність у нього обов'язку з сплати заявленої до стягнення суми у розмірі 9 000,00 грн., як відсутні і підстави для нарахування штрафної санкції за порушення договірних зобов'язань.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18 у задоволенні позову Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний комбінат "Прогрес" про стягнення 9733,50 грн. - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано відсутністю жодного обґрунтованого і погодженого сторонами доказу, який засвідчує факт надання послуг охорони понад визначений Договором час, у зв'язку з чим послуги охорони підлягають оплаті в розмірі, визначеному Договором, що позивачем здійснено в повному обсязі. Крім того, відсутність заборгованості виключає підстави для відповідальності за прострочення її сплати, тому позовна вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору помилково було розтлумачено положення договору, п. 3.1 дійсно деталізує погоджені Договором послуги, а саме: п. 2.1 та передбачає умови, за яких можливе фактичне перевищення робочого часу працівниками охорони понад передбачений договором час, і жодним чином не суперечить п. 2.1. Позивач вказує, що розглядаючи пункти 2.1 та 3.1 в їх сукупності, якщо наведені в п. 3.1 умови перевищують погоджений дислокацією час охорони, то оплата здійснюється за фактично відпрацьовані години, доказом відпрацювання яких є підписи працівників Управління, що залучаються до виконання заходів охорони за договором, в добових відомостях особового складу задіяного на службу по охороні стаціонарних об'єктів, фізичних осіб, супроводження цінних вантажів та грошових коштів, що перевозяться, також співробітників, які знаходяться поза службою (копії за жовтень 2017 року). Крім того, скаржник вказував, що договір є чинним, дія договору не призупинялась, і відповідно, вихід працівників на роботу табелювався за звичайними ставками; судом першої інстанції не вірно розтлумачено п. 2.9, 7.3 Договору. Також, 14.11.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено акт звірки та 2 примірники акту виконаних робіт за жовтень 2017 року до договору із зазначенням кількості відпрацьованих годин, і вказаний акт є належним доказом узгодження сторонами часу перевищення послуг.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № №911/242/18 розподілено для розгляду колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №911/242/18 за апеляційною скаргою Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018), розгляд справи призначено на 20.09.2018, зупинено дію оскаржуваного рішення.

09.08.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вказував на те, що фактичний час надання послуг склав 280годин, а відсутність вимог відповідача про призупинення дії договору жодним чином не спростовує факту ненадання послуг. Відповідач жодним чином не визнавав отримання послуг понад обсяг, передбачений договором.

В судовому засіданні 20.09.2018 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання представників, які мають статус адвоката, - не направив, про дату, часта місце проведення судового засідання повідомлений належний чином (ухвала Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 отримана згідно поштового повідомлення про вручення 566).

Неявка в судове засідання представників відповідача (які мають статус адвоката), належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання - не є перешкодою для розгляду справи, що передбачено ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на апеляційну скаргу, поданий відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 29.09.2017 між Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (позивач, Управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний комбінат "Прогрес" (далі - відповідач, Замовник) було укладено Договір № 71-Д/2017 про забезпечення охорони фізичної особи підрозділами поліції охорони (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення охорони (особистої безпеки) генерального директора TOB "Будівельний комбінат "Прогрес" ОСОБА_2, а відповідач зобов'язаний оплатити надані послуги.

Позивач зазначає, що свої договірні зобов'язання він виконував в повному обсязі, у відповідності до умов укладеного Договору.

З 20.10.2017 на підставі листа Замовника Договір розірвано та надано відповідачу Акт приймання наданих послуг для підпису.

Пунктом 2.6. Розділу 2 Договору передбачено, що оплата послуг здійснюється відповідачем на умовах попередньої оплати щомісячно до 05 числа кожного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача у розмірі 100% вартості послуг охорони.

Однак, як зазначав позивач, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги охорони належним чином не виконував, в результаті чого за ним виник борг за жовтень 2017 року в загальній сумі 18 120,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу 13.11.2017 була надіслана претензія з вимогою добровільного погашення заборгованості (вих. №1284/43/46/02-2017 від 07.11.2017, яка задоволена відповідачем частково на суму 9120 грн.

23.11.2017 відповідачу повторно направлено претензію на залишок непогашеного боргу (вих. №1369/43/46/02-2017 від 22.11.2017).

Як підтверджується матеріалами справи, 21.12.2017 на адресу Управління надійшла відповідь на претензію від 22.11.2017 вих. №1369/43/46/02-2017, якою відхилено претензію Управління на суму 9 000,00 грн. Відповідач самостійно здійснив розрахунок наданих послуг відповідно до Дислокації об'єкта, охорона якого здійснювалась Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві (Додаток №3 до Договору) та Протоколу узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони (Додаток №2 до Договору), не врахувавши фактичний обсяг (час) наданих послуг охорони.

Позивач зазначав, що 14.11.2017 направив відповідачу два примірники Акту приймання наданих послуг за жовтень 2017 року для підписання, однак відповідач не повернув підписані Акти та не надав обґрунтовані заперечення в письмовій формі щодо обсягу наданих послуг.

Згідно з п. 2.11 Розділу 2 Договору в разі відмови Замовника підписувати Акт про надання послуг він вважається підписаним з моменту вручення його поштою Замовнику, за адресою вказаною в Договорі.

Вартість послуг охорони за Договором визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни за годину охорони (додаток 2 до Договору) та кількості годин охорони згідно з дислокацією (додаток 3 до Договору).

В свою чергу, позивач наголошував, що відповідно до умов Договору (п.3.1) період виконання заходів охорони Особи розпочинається з моменту отримання службовим нарядом Охорони зброї та спорядження у підрозділі і завершується з прибуттям наряду в підрозділ.

Відповідно до Додатку №2 до Договору "Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони" остаточний розрахунок у разі фактичного перевищення робочого часу працівників Охорони понад передбачений договором проводиться протягом 05 (п'яти) банківських днів від дня підписання сторонами акту виконаних робіт з розрахунку 110,00 грн. (у т.ч. ПДВ) за годину охорони.

Згідно із приміткою в Додатку №3 до Договору "Дислокація об'єкта, охорона якого здійснюється Управлінням поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві" у разі фактичного перевищення робочого часу працівників Охорони понад передбачений договором, оплата здійснюється за фактично відпрацьовані години.

Позивач в обґрунтування заявленої до стягнення суми боргу в розмірі 9000 грн. за фактично надані послуги охорони вказував, що під час надання послуг охорони мали місце перевищення робочого часу працівників Охорони понад передбачений Договором, в підтвердження чого посилається на дані Табелів отримання службовим нарядом Охорони зброї та спорядження у підрозділі та прибуття наряду в підрозділ.

Пунктом 11.2. Договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату послуг у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Пеня нараховується на суму простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

З посиланням на п. 11.2 Договору, позивачем нарахована пеня в сумі 733,56 грн. за порушення зобов'язань з оплати наданих послуг.

Відповідач в обґрунтування заперечень вказував, що ним в повному обсязі оплачені послуги охорони у відповідності до умов Договору. Зокрема, сплачено 34120,00 грн. за надання послуг охорони за 304 години, тобто за 19 днів по 8 годин на день, як передбачено дислокацією (умовами Договору), за двох охоронців, при цьому вартість послуг складає 33440,00 грн., тому 680,00 грн. є надміру сплаченими.

Відповідно до п. 2.1. Договору Сторони погодили кількість годин охорони та узгодили ціну за годину охорони, про що підписали відповідно Додаток 3 та Додаток 2 до Договору. Відповідно до цих додатків охорона здійснюється щодня протягом 8 годин двома працівниками поліції, вартість години охорони, що здійснюється одним працівником поліції складає 110,00 грн.

Відповідно до п. 14.11 Договору та Акту про виставлення службового наряду Охорони Договір набув чинності з 01.10.2017. Послуги охорони фактично надавались до 19.10.2017 включно, тобто протягом 19 днів, що підтверджується актом прийому-здачі наданих послуг № 000001249 від 19.10.2017.

Відповідач також заперечував нарахування плати за послуги понад визначені Договором години, оскільки факт надання відповідних послуг в обсязі 392 години, як зазначено в акті прийому-здачі наданих послуг № 000001249 від 19.10.2017, не підтверджено. Позивач зазначає, що кількість годин визначена в акті № 000001249 прийому-здачі наданих послуг, який надсилався відповідачу для підписання, однак не був підписаний.

Позивачу у позові і в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на п. 3.1. Договору, період виконання заходів охорони Особи розпочинається з моменту отримання службовим нарядом Охорони зброї та спорядження у підрозділі і завершується з прибуттям наряду в підрозділ.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору "Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони" остаточний розрахунок у разі перевищення робочого часу працівників Охорони понад передбачений Договором проводиться протягом 05 (п'яти) банківських днів від дня підписання Сторонами акту виконаних робіт з розрахунку 110,00 грн. за годину охорони.

Відповідач в письмових запереченнях акт № 000001249 прийому-здачі наданих послуг - не визнавав з посиланням на те, що акт не містить жодних розрахунків і з акту не можливо визначити правомірність нарахування 392 годин охорони. Відповідач зазначав, що протягом семи днів, а саме 01.10.2018 року, 06.10.2018 року, 07.10.2018 року, 08.10.2018 року, 13.10.2018 року, 14.10.2018 року, 15.10.2018 року охоронювана особа взагалі не приймалась під охорону, зброю наряд не отримував, 14.10.2018 року закріплений за охоронюваною особою працівник охорони був вихідний.

Позивач також зазначав, що відповідно до умов Договору позивач не був зобов'язаний надавати відповідачу деталізовані розрахунки оплати за фактично відпрацьовані години, оскільки оплата таких витрат здійснюється Замовником лише на підставі акту виконаних робіт, дані Табелів не підлягають розголошенню.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт надання послуг за Договором протягом 19 днів з за діянням двох охоронців учасниками справи - не заперечується і не оспорюється.

Дослідивши умови Договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на визначений умовами Договору порядок надання послуг та їх оплати, згідно з п. 2.1. Договору ціна послуг охорони є договірною і визначається на підставі: протоколу узгодження договірної ціни за годину згідно з додатком 2 до Договору (що складає 110 грн.); кількість годин охорони згідно з дислокацією об'єктів охорони, якою передбачено час охорони в день - 8 годин двома працівниками поліції. У разі фактичного перевищення робочого часу працівників Охорони понад передбачений Договором, оплата здійснюється за фактично відпрацьовані години.

При цьому, виходячи з положень п. 2.1. Договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що договірний час охорони в день визначається за дислокацією і чітко встановлений, визначення часу охорони на підставі п. 3.1. Договору не передбачено.

Відповідний п.3.1. Договору міститься в розділі 3 Договору, який визначає умови заходів безпеки щодо особи, тобто деталізує погоджені Договором послуги і жодним чином не стосується визначення часу охорони і не може суперечити п. 2.1. Договору.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на п.п. 2.1. та 3.1. Договору в їх сукупності, наведені в розділі 3 Договору умови мають забезпечуватись в межах погодженої в п. 2.1. Договору кількості годин охорони. При цьому, визначення кількості годин охорони за даними Табелів отримання службовим нарядом Охорони зброї та спорядження у підрозділі та прибуття наряду в підрозділ умовами Договору не передбачено, а також будь-якими додатковими угодами між сторонами - не обумовлювалось та у визначеному законом порядку не узгоджувалось.

Також, розділ 3 Договору окремо визначає період виконання заходів охорони, який включає час на прибуття наряду, та період виконання заходів безпеки, який обмежується моментом прийняття особи під охорону та доставки до місця мешкання. В той же час, дислокацією визначено 8 годин саме охорони, а не заходів безпеки.

Таким чином, в разі відсутності необхідності в перевищенні часу охорони, за загальним правилом час охорони триває 8 годин в день.

Пунктом 2.9. Договору передбачено, що здійснення заходів охорони Особи поза визначеного Договором періоду оплачується замовником у повному обсязі за кожну годину надання послуг охорони понад встановлений договором час.

У разі суттєвого збільшення вартості Договору внаслідок прийняття Охороною рішення щодо зміни маршруту пересування особи, інших обґрунтованих змін у здійсненні безпеки, що викликало додаткові витрати через збільшення строку виконання обов'язків за Договором, Сторони на підставі вмотивованого подання Охорони розглядають питання про розмір відшкодування цих витрат за взаємною згодою.

Пунктом 2.10. Договору визначено, що оплата витрат, вказаних в п.п. 2.8., 2.9. Договору здійснюється Замовником на підставі акту виконаних робіт, який підписується сторонами в кінці кожного календарного місяця по закінченню дії Договору.

Також, суд апеляційної інстанції враховує і те, що складення акту виконаних робіт на погоджені договором обсяги надання послуг не передбачено, відповідна оплата здійснюється на умовах передплати виходячи з розрахунку погоджених дислокацією годин охорони. Відповідно, складення акту виконаних робіт передбачено для послуг охорони, наданих поза узгоджений в Договорі час.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи з узгодженого сторонами п. 2.9. Договору, доводи позивача щодо відсутності необхідності надавати обґрунтований детальний розрахунок до акту виконаних робіт - є необгрунтованими, оскільки згідно з умовою відповідного п. 2.9. Договору розмір відшкодування за перевищення часу охорони погоджується сторонами саме на підставі вмотивованого подання Охорони.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що надання послуг охорони понад визначений Договором період повинен бути підтверджений належними і допустимими доказами, які мають містити достатньо інформації для визначення обґрунтованості в необхідності перевищення та фактичного часу перевищення послуг охорони, кожний випадок перевищення має бути окремо відображений в акті виконаних робіт, і кожний такий випадок має узгоджуватись обома сторонами Договору, що в сукупності підтверджувало б як надання послуг позивачем, так і їх прийняття відповідачем.

При цьому, пунктом 7.3. Договору передбачено право Замовника звертатися до Охорони з письмовим поданням про необхідність здійснення разових заходів охорони у обсягах і часі, більших ніж передбачено умовами Договору з оплатою відповідного перевищення.

Проте, ні станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні станом на момент розгляду справи в апеляційному порядку, позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України звернення позивача до відповідача з відповідним поданням, як не містять матеріали справи і звернень відповідача з письмовим поданням про необхідність перевищення періоду та обсягу надання послуг, понад встановлений Договором.

Таким чином, позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України як факт надання послуг позивачем у обсягах і часі, більших ніж передбачено умовами Договору, так і обґрунтованості такого перевищення та погодження відповідача з таким перевищенням.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 14.11.2017 надсилав відповідачу акт прийому-здачі наданих послуг від 19.10.2017, визначивши обсяг наданих послуг 392 години, не зазначивши будь-яких обґрунтувань. При цьому, відповідачем зазначалось, що фактичний час надання послуг склав 280 годин, а відсутність вимог відповідача про призупинення дії договору жодним чином не спростовує факту ненадання послуг.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що акт прийому-здачі наданих послуг від 19.10.2017 - не є належним доказом узгодження сторонами часу перевищення послуг охорони за Договором.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не є належним і допустимими доказом фактичного часу здійснення охорони Табель отримання службовим нарядом Охорони зброї та спорядження у підрозділі та прибуття наряду в підрозділ, який є внутрішнім одностороннім документом позивача і відображені в ньому відомості не узгоджувались з відповідачем.

Враховуючи наведене вище, оцінивши усі докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що жодного обґрунтованого і погодженого сторонами доказу, який засвідчує факт надання послуг охорони понад визначений Договором час, - позивачем не надано, у зв'язку з чим послуги охорони підлягали оплаті в розмірі, визначеному Договором, що позивачем здійснено в повному обсязі. При цьому, обов'язок з оплати 9 000, 00 грн. заборгованості з наданих послуг за жовтень 2017 року, як вартість перевищення обсягу наданих послуг, - у відповідача відсутній, позивачем не доведений, у зв'язку з чим законні підстави для стягнення вказаних коштів за наданих позивачем доказів та наведених обґрунтувань - відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт передплати відповідачем 25000,00 грн. та доплати 21.11.2017 року 9120,00 грн. свідчить про часткове визнання і виконання відповідачем акту наданих послуг в обсязі погодженому умовами Договору. Решта послуг охорони, заборгованість з оплати за які заявлено до стягнення в позові, позивачем не обґрунтована та не доведена, а тому відсутні підстави для її стягнення

Відсутність заборгованості виключає підстави для відповідальності за прострочення її сплати, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення пені також задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18 - відсутні.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника. Крім того, судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Також, дія рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18 підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18- залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2018 (повний текст складено 04.05.2018) у справі №911/242/18.

5. Матеріали справи №911/242/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 27.09.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко