ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018м. ДніпроСправа № 904/3281/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "БП Промпостачання", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД", м. Кривий ріг Дніпропетровська область

про стягнення основного боргу у розмірі 29 303,48 грн.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "БП Промпостачання" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" про стягнення основного боргу у розмірі 29 303,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань з оплати товару, поставленого на підставі видаткової накладної №282 від 13.04.2018.

Ухвалою від 24.07.2018 позовну заяву залишено без руху та зобов'язано Позивача протягом п'яти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати копію договору №01-14/06/17 від 14.06.2017;

- надати докази поставки товару відповідачу (оскільки видаткова накладна №282 від 13.04.2018 не містить відмітки щодо отримання відповідачем товару) або письмові пояснення з цього питання;

- надати інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

06.08.2018 Позивач надав до суду клопотання про усунення недоліків, в якому також повідомив, що договір № 01-14/06/17 від 14.06.2017 направлено на адресу ТОВ "Завод бурової техніки "ДСД" однак підписаний варіант на адресу позивача так і не надійшов, факт згоди з умовами договору підтверджується проведеною відповідачем оплатою рахунку на отримання матеріальних цінностей за накладною № 282 від 13.04.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018, відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач не скористався своїм правом, відзив на позов не надав.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2018 між Приватним підприємством "БП Промпостачання" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" було підписано специфікацію №1 до договору №01-14/06/17 від 14.06.2017 (а.с.14) на загальну суму 219 979,92 грн.

При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано належним чином засвідченої копії договору №01-14/06/17 від 14.06.2017. З пояснень позивача, договір №01-14/06/17 від 14.06.2017 було направлено на адресу відповідача, однак підписаний договір на адресу позивача не повертався.

Так, згідно умов специфікації №1 від 11.04.2018 р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 106 595,46 грн., що підтверджується видатковою накладною №282 від 13.04.2018 року (а.с.22).

Згідно умов специфікації №1 від 11.04.2018 покупець здійснює попередню оплату 50% та повний розрахунок на протязі 7 календарних днів з моменту поставки товару.

На оплату поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок №921 від 03.04.2018 (а.с.15).

04.04.2018 відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 77 987,95 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №362 від 04.04.2018 (а.с.16).

Товар на суму 28 607,51 грн. відповідач не оплатив.

02.05.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію №02/05-01, якою просив відповідача погасити існуючу заборгованість.

Відповідач на претензію не відреагував, заборгованість у розмірі 28 607,51 грн. не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.

За неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати товару, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 56,43 грн. та пеню у розмірі 639,54 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на підставі наступного.

Сторони є субєктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обовязків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобовязаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Дії сторін (передача товару позивачем, приймання та часткова оплата товару відповідачем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме видатковою накладною, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств позивача та відповідача (а.с.22).

Доказів повної оплати поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України ).

Строк оплати товару, визначений у специфікації №1 є таким, що настав.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання з оплати товару, спір між сторонами виник з його вини, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 28 607,51 грн. - доводяться матеріалами справи, є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 56,43 грн. за період з 21.04.2018 по 14.05.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вони за період з 21.04.2018 по 14.05.2018 становлять 56,43 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 639,54 грн. за період з 21.04.2018 по 14.05.2018.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обовязкове встановлення у договорі розміру штрафних санкцій за невиконання зобовязань.

Оскільки між сторонами не було укладено письмового договору, а й відповідно розмір санкцій, зокрема пені, що підлягає стягненню у разі порушення грошового зобовязання покупцем не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 639,54 грн. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 28607,51 грн. основної заборгованості та 56,43грн. 3 % річних.

В решті вимог про стягнення пені у розмірі 639,54 грн. суд відмовляє.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн., з цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, частинами 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. позивач надав до суду договір про надання адвокатських послуг №02-001/2018-ЮО від 02.0.2018 (а.с.11).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів, як б свідчили про понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. (акт виконаних робіт, платіжне доручення про сплату адвокатських послуг у розмірі 10 000 грн.) позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення первісного позову покладаються на позивача та на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства "БП Промпостачання" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" про стягнення основного боргу у розмірі 29 303,48 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" (50079, Дніпропетровська область, м. кривий Ріг, вул. Черкасова, буд. 53/1, ) на користь Приватного підприємства "БП Промпостачання" (49000, м. Дніпро, вул.. Байкальська, буд. 9/12, ) 28 607,51 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот сім грн. 51 коп.) основної заборгованості та 56,43грн. (пятдесят чотири грн. 43 коп.) 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 723,54 грн. (одна тисяча сімсот двадцять три грн. 54 коп.), про що видати наказ.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" пені у розмірі 639,54 грн. відмовити.

В задоволенні вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод бурової техніки "ДСД" витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.10.2018

Суддя ОСОБА_1