ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 Справа № 917/818/18

за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул.Старий Поділ, 5, ідент. код 00131819

до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, 36039, м.Полтава, вул.Сінна, 16, ідент. код 26304855

про стягнення 9212,74 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№ 10-75/1879 від 08.02.2018 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов.№ 8 від 09.01.2018 року

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач) звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - відповідач) 9212,74 грн. пені за порушення термінів оплати спожитої активної електроенергії.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 2077 від 26.11.2013 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження - задоволено. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судове засідання у справі призначено на 13.09.2018 року.

03.08.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7247), в якому відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення пені за період з 01.01.2017 року по 26.06.2017 року (попередня оплата за липень 2017 року) та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Крім цього, просить зменшити розмір нарахованої позивачем пені за прострочення виконання зобов"язання за період з 27.06.2017 року по 15.03.2018 року на 90%, посилаючись на те, що заклад є неприбутковим, державним органом, несвоєчасність проведення розрахунків зумовлено відсутністю належного фінансування та порядком проведення розрахунків за отриману електричну енергію, основний борг за договором відсутній.

13.09.2018 року позивачем подано відповідь на відзив (вх.№ 8554) в якій заперечує проти заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені.

В судовому засіданні 13.09.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, встановив:

26.11.2013 року між ПАТ "Полтаваобленерго", його структурний підрозділ Кременчуцька філія (постачальник за договором) та Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Полтавській області (споживач за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії № 2077 (далі - Договір, копія договору - в матеріалах справи, арк. спр.15-18) та Додаткову угоду № 4 про внесення змін (доповнень) до Договору (арк. спр.19).

Відповідно до п. 1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 70,72 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і засобів комерційного обліку", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "Порядок розрахунків" та "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (п. 2.3.3., п. 2.3.4. Договору).

Згідно п. 2 Додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків"(арк. спр.20) споживач до початку розрахункового періоду здійснює платіж на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100% заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії. Розмір суми платежу розраховується споживачем самостійно як сума добутків визначених на наступний розрахунковий період тарифів відповідного класу та заявленого (договірного) обсягу споживання електричної енергії.

Розрахунковим вважається період з 8:00 годин 15-го числа попереднього місяця до 8:00 годин такого ж числа поточного місяця (п. 1 Додатку № 2).

Згідно п. 13 Додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" розрахунки за спожиту активну електричну енергію, перетікання реактивної енергії, перевитрати договірних величин електроенергії та потужності, нарахування за Актами про порушення ПКЕЕ, пеня та інші платежі, оформлені рахунками Постачальника, здійснюються Споживачем самостійно протягом 5-ти операційних днів з дня отримання рахунків для споживачів, які оплачують спожиту електричну енергію самостійно і 10- операційних днів з дня отримання рахунків для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Обсяги постачання (договірні величини) електричної енергії споживачу на 2017 рік погоджені сторонами у додатку № 1 до договору (арк. спр.22).

Згідно п. 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Позивач стверджує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасного здійснення оплати спожитої відповідачем активної електричної енергії.

В зв'язку з цим, позивач нарахував відповідачу:

- пеню за порушення термінів оплати спожитої відповідачем активної електроенергії за період з січня 2017 року по березень 2018 року на суму 9212,74 грн. та, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про її стягнення.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В ст. 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань з оплати електричної енергії, а також застосування до нього відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону; оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Як визначено ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Вказане підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема: відомостями про споживання, рахунками, актами про використану електричну енергію.

Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідач не здійснив розрахунки за спожиту електричну енергію у строки, встановлені Порядком розрахунків за активну електроенергію.

Вказане вище свідчить про порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору про постачання електричної енергії, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Також в п. 10 Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії сторони узгодили, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним Порядком, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Відповідно до доданих до позову позивачем розрахунків (арк. спр.24-27) позивачем заявлено до стягнення 9212,74 грн. пені за період з січня 2017 року по березень 2018 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 7247 від 03.08.2018р. ) зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності на стягнення пені за період з 01.01.2017 року по 26.06.2017 року, у зв"язку з чим просить суд відмовити у задоволені позову в цій частині.

Розглянувши подану відповідачем заяву, суд дійшов висновку, що вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 256 ЦК кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 260 ЦК України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 04.07.2018 року (арк. спр.108), а нарахування пені позивачем здійснене за несвоєчасне внесення плати за зобов"язаннями починаючи з січня 2017р. по березень 2018р.

Таким чином, на підставі матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що на момент подання позову у даній справі, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, нарахованої за порушення термінів оплати активної електричної енергії з січня 2017р. по червень 2017р., є пропущеним, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені за порушення термінів оплати активної електричної енергії судом задовольняються частково, в сумі 3515,48 грн.

При цьому, відповідач у відзиві, посилаючись на ст. 233 Господарського кодексу України, просить зменшити розмір пені на 90%.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідач є державною організацією, яка фінансується з Державного бюджету і причиною несвоєчасної оплати зобов'язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення відповідача, а також з врахуванням того, що основні зобов'язання за договором були погашені, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 30%.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 2460,84 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (36039, м.Полтава, вул.Сінна, 16, ідент. код 26304855) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) 2460,84 грн. пені, 672,51 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 24.09.2018

Суддя Іванко Л.А.