ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Черкаси справа № 925/443/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Євтушенко Б.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» про стягнення 136000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018 року позивач - Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» (далі відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача 68 000 грн. штрафу, накладеного Рішенням адміністративної колегії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16, 68 000 грн. пені, нарахованої відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що разом становить 136000 грн., та відшкодувати понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що Рішенням адміністративної колегії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16 за порушення п. 15-1 ст. 30 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді поширення неправдивої інформації щодо встановлення готелю «Апельсин» категорії чотири зірки «****», до відповідача застосовано штраф у розмірі 68 000 грн., який ним безпідставно не сплачено. Зазначене рішення відповідачем у встановленому порядку та в строки не оскаржувалося, отже є законним і підлягає до примусового виконання.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/443/18, справу призначено за правилами загального позовного провадження, зобовязано позивача надати усі документи в обґрунтування позовних вимог та оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні, довідку (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо позивача та відповідача станом на день розгляду справи, а відповідача - письмовий відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову у разі їх наявності, довідку (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідач в особі свого представника 17.07.2018 року подав відзив на позовну заяву у якому проти позову заперечував з підстав його необґрунтованості, а саме: висновки про порушення ним законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та відповідне рішення позивача прийнято з порушенням вимог Постанови КМУ від 29.07.2009 року № 803 «Про затвердження Порядку встановлення категорії готелям та іншим обєктам, що призначаються для надання послуг з тимчасового розміщення (проживання)» та Постанови КМУ від 03.07.2019 року № 470 «Про затвердження Порядку доведення до споживачів інформації про вид обєкта туристичної інфраструктури та його категорію»; позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст. 28 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»; відповідно до іпотечних договорів № 49.12/8/І 372/07 від 23.08.2007 року та № 49.12/01/16/09 від 18.02.2009 року, укладених між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк», за відповідними кредитними договорами, в іпотеку було передано комплекс будівель готелю по вул. Фрунзе, 145, м. Черкаси, а в подальшому 12.02.105 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Авант-Банк» був укладений договір застави майнових прав, за яким майнові права за вищезазначеними договором іпотеки та кредитними договорами передані в заставу ПАТ « Авант-Банк». Рішенням господарського суду м. Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/13924/15 звернуто стягнення за вказаним договором застави та 17.11.2015 року ПАТ «Авант-Банк» зареєстрував за собою право власності на комплекс будівель готелю, який знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, 145, тому станом на момент розгляду даної справи, відповідач не є власником зазначеного комплексу будівель і не несе відповідальності за розміщення на фасаді вказаного обєкту жодної інформації. 13.09.2018 року відповідач в особі свого представника подав доповнення до відзиву на позов у якому зазначив, що ухвалою господарського Черкаської області від 24.07.2018 року у справі № 925/743/18 порушено провадження у справі про банкрутство відповідача, тому у відповідності до ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» стягнення спірної заборгованості у даній справі неправомірне. Зазначені обставини є підставою відмови у задоволенні позову.

Позивач в особі свого представника 24.07.2018 року подав відповідь на відзив, у якій на спростування доводів відповідача зазначив, що рішення адміністративної колегії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16 направлене відповідачу та отримане останнім 21.12.2017 року, проте у передбачений ст. 60 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» строк та спосіб не оскаржене, тому є чинним і обовязковим до виконання. 17.09.2018 року позивач подав відповідь на доповнення до відзиву у якому зазначив, що заявлені до стягнення у даній справі штраф і пеня не повязані із невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобовязання або зобовязання щодо сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобовязань відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а здійснюється у відповідності до ЗУ «Про захист економічної конкуренції».

Ухвалою господарського суду від 09.08.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В засіданнях суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і письмовій відповіді на відзив, підтримала і просила задовольнити повністю, відповідач в особі свого представника позов не визнав і просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позові та доповненні до відзиву.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

Рішенням від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" (далі Рішення, а.с. 11-14), адміністративна колегія Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України вирішила:

1. Визнати дії приватного підприємства «Готельно ресторанний комплекс «Апельсин», які полягали у поширені неправдивої інформації щодо встановлення готелю «Апельсин» категорії чотири зірки «****» шляхом розміщення зображення чотирьох зірок «****» на фасаді будівлі готелю та на сайті в мережі Інтернет за адресою http://www.apelsin/ck.ua, в період коли готель не мав свідоцтва про встановлення категорії чотири зірки «****», порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, а саме: повідомлення підприємством невизначеному колу осіб неправдивих відомостей про стандарти, характеристики послуг, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, які можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) готельних послуг підприємства.

2. За порушення, зазначене у п. 1 цього рішення, згідно з частиною другою статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накласти на приватне підприємство «Готельноресторанний комплекс «Апельсин» штраф у розмірі 68000 гривень.

Позивачем вказане рішення було направлено відповідачу із супровідним листом № 04/17 від 20.12.2017 року та отримане останнім 21.12.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 17)

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.07.2018 року порушено провадження у справі № 925/743/18 про банкрутство приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Отже, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача 68 000 грн. штрафу, накладеного Рішенням адміністративної колегії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16, та 68 000 грн. пені, нарахованої відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Господарського процесуального кодексу України, Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 22 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Як уже зазначалося вище, відповідачем рішення територіального відділення Антимонопольного комітету в судовому порядку не оскаржувалось, а отже є чинним та обовязковим до виконання відповідачем.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно застосування до стягнення спірної заборгованості ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та надає перевагу доводам позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошове зобовязання - зобовязання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобовязань відносяться також зобовязання щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобовязання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобовязань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобовязань боржника, в тому числі зобовязань щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобовязання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоровю громадян, зобовязання з виплати авторської винагороди, зобовязання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобовязань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобовязаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно ч. ч. 1, 4 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, предявлений позов, який ґрунтується на грошових зобовязаннях боржника, що виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство. У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 19 зазначеного закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Закон України «Про захист економічної конкуренції», на підставі приписів якого нарахований штраф та пеня, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Зазначений закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування.

Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Виходячи з наведеного, зазначені нарахування, застосовані позивачем на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов'язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов'язання або зобов'язання щодо сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов'язань, відповідно до положень статей 1, 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Така правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.12.2015 року у справі № 910/16476/15 та постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 922/770/13-г.

Відповідно до ч.ч. 5, 7, 9 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу; розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України; нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду; у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку; суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Згідно із змістом Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 «Про деякі питання застосування конкурентного законодавства» нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 ГК України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача пені за кожен день прострочення сплати штрафу відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є правомірною, обрахунок пені судом перевірено, тому пеня у сумі 68000 грн. також підлягає до стягнення з відповідача.

Посилання відповідача на закінчення строку позовної давності, передбаченого ст. 28-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» суд відхиляє як таке, що не стосується суті даного спору, оскільки із змісту самої статті вбачається, що вона стосується лише позовної давності притягнення субєкта господарювання до відповідальності за недобросовісну конкуренцію, що не розглядається в межах даної справи.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи та вимог законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 68000 грн. штрафу, накладеного згідно Рішення адміністративної колегії Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від від 20.12.2017 року № 21-р/к у справі № 04-24-01/16 та 68000 грн. пені, нарахованої відповідно до ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються повністю. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та доповнені до відзиву суд відхиляє через їх необґрунтованість і невідповідність встановленим обставинам справи.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», , місцезнаходження: 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Верхня Горова, 145, для зарахування до загального фонду Державного бюджету України через Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, , місце знаходження:18002, м. Черкаси, вул. Смілянська,2 68000 грн. штрафу, 68000 грн. пені, для зарахування на рахунок в ГУДКУ в Черкаській області за місцем знаходження платника за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності банку 106.

Стягнути з приватного підприємства «Готельно-ресторанний комплекс «Апельсин», , місцезнаходження: 18002, Черкаська область, м.Черкаси, вул. Верхня Горова, 145, на користь Черкаського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, , місце знаходження:18002, м.Черкаси, вул.. Смілянська,2 2040 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 25.09.2018 року.

Суддя В.М. Грачов