ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018м. ДніпроСправа № 904/1940/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Кутової М.О. розглянув спір

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна", м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", м. Дніпро

про стягнення 849 041, 69 грн. заборгованості за договором поставки

та

за зустрічним позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", м. Дніпро

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна", м. Київ

про визнання недійсним договору поставки № 30/03/2017-МІЧ від 30.03.2017 р.

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 дов. № 9/А/Б від 23.04.18 р. адвокат

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 794 858,40 грн., що складають суму заборгованості за товар, поставлений на підставі договору поставки № 30/03/2017-МІЧ від 30.03.17 р., 12 645,61 грн. річних, 41 537,68 грн. інфляції грошових коштів; 32 300,00 грн., що складають суму витрат на професійну правничу допомогу.

14.05.2018 р. господарським судом відкрито провадження у справі № 904/1940/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.06.2018 р. об 11год. 30 хв., про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою від 12.06.2018 р., у судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2018 р.

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" у відзиві на позов, який до суду надійшов 14.06.2018 р., в якості заперечень проти заявлених вимог за первісним позовом вказано про наступне.

Позивачем - ТОВ "Щьолково агрохім Україна" не доведено факт поставки товару за спірним договором з огляду на те, що в підтвердження вказаного факту, до позову залучені лише видаткові накладні, в той час як у п.3.3. договору сторони дійшли згоди про те, що датою поставки є дата, зазначена у акті-прийому-передачі товару.

Відповідно до п. 5.1 спірного договору приймання товару по кількості та якості упаковки (крім прихованих недоліків) здійснюється Покупцем у момент прийому товару у місці поставки та підтверджується підписанням Покупцем акту прийому-передачі товару.

Жодного акту прийому-передачі товару, підписаного між сторонами, позивач не надав, що на думку відповідача свідчить про відсутність факту поставки товару.

Не визнаючи заявлені вимоги, відповідач також вказує на те, що довіреності, на отримання товару, ним не видавались. При цьому останній припускаючи можливість настання такої події, як передача товару, вказує на те, що вона здійснювалась не уповноваженій на те Товариством особі, а отже, відповідач вважає, що передача товару не уповноваженій особі не створює для нього жодних наслідків.

СТОВ "Імені Мічуріна" також зазначає про те, що договір поставки № 30/03/2017-МЧ від 30.03.2017 р. з його сторони підписано директором товариства ОСОБА_2В, з перевищенням повноважень, з огляду на положення пунктів 11.3.5.4 Статуту, якими встановлено право директора підприємства самостійно вчиняти правочини на суму, яка не перевищує 50 000,00 грн., якщо інше не передбачено окремим рішенням Загальних зборів учасників товариства.

Зважаючи на відсутність рішення загальних зборів учасників з вказаного питання, беручи до уваги те, що загальні збори учасників не здійснювали будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину, відповідач за первісним позовом вважає, що вказані обставини є підставою для визнання договору поставки № 30/03/2017-МЧ від 30.03.2017 р., недійсним.

Разом з відзивом на позов, відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 15.06.2018 р. залишена без руху, у звязку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених в статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

26.06.2018 р. від ТОВ "Щьолково агрохім Україна" на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю відхиляє доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, вказуючи про те, що відповідачем не наведено жодного належного правового обґрунтування та доказу, які б спростовували докази та доводи позивача, вказані у позовній заяві, в той час як твердження вказані у відзиві спростовуються доказами, залученими до матеріалів справи позивачем.

При цьому, позивач вказує перелік видаткових накладних, на підставі яких на адресу відповідача було здійснено поставку товару, зазначаючи про те, що вони, відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність України", є належним підтвердженням вчинення господарської операції, її прийняття відповідачем із відповідним обовзком здійснити виконання сплати грошового зобовязання за отриманий товар.

Посилання відповідача на постанову ВГСУ від 16.08.2016 р. у справі № 902/2/16, позивач вважає необґрунтованими, бо вказана у постанові правова позиція не має жодного відношення до предмету та способу доказування у даній справі.

Твердження відповідача, відносно укладення спірного договору з перевищенням повноважень, позивач вважає безпідставними, та такими що спростовані залученим до матеріалів справи протоколом № 30/03/2017-М загальних зборів учасників СТОВ "Імені Мічуріна", який був наданий позивачу при укладенні договору поставки.

У звязку із відпусткою судді Мельниченко І.Ф., судове засідання, призначене на 26.06.2018 р. о 12 год. 20 хв., перенесено на 02.07.2018 р. 15 год. 30 хв.

У судовому засіданні від 02.07.2018 р. оголошено перерву до 05.07.2018 р., про що постановлено ухвалу.

Ухвалою від 05.07.2018 р. вирішено питання про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/1940/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.08.2018 р.

06.08.2018 р., після усунення обставин, які призвели до залишення зустрічної позовної заяви СТОВ "Імені Мічуріна" без руху, останню прийнято для спільного розгляду з первісним позовом ТОВ "Щьолково Агрохім Україна"; призначено розгляд зустрічного позову разом з первісним у підготовчому засіданні, яке призначено на 07.08.2018 р., про що постановлено відповідну ухвалу.

Звертаючись із зустрічним позовом, СТОВ "Імені Мічуріна" просить визнати договір поставки № 30/03/2017-МІЧ від 30.03.2017 р. недійсним.

Обгрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, СТОВ "Імені Мічуріна" вказує на те, що спірний договір підписаний зі сторони підприємства останнього з перевищенням повноважень, бо відповідно до положень п.11.3.5.4 Статуту Товариства, його директор не має права самостійно вчиняти дії щодо підписання правочинів, які перевищують суму 50 000,00 грн., а рішення Загальних зборів учасників Товариства, яке б свідчило про схвалення ними спірного правочину, як передбачають положення Статуту - відсутнє.

ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" у відзиві на зустрічний позов, який надійшов на адресу суду 07.08.2018 р., проти його задоволення заперечує, посилаючись те, що до матеріалів справи залучено копію протоколу загальних Зборів учасників позивача, який підтверджує, що на момент укладення та виконання спірного договору, його підписант зі сторони СТОВ "Імені Мічуріна", мав всі необхідні повноваження.

Відповідач за зустрічним позовом також посилається на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного суду України у справі № 910/13610/15 від 12.07.2017 р., відповідно якому, тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи, несе юридична особа, у даному випадку позивач за зустрічним позовом СТОВ "Імені Мічуріна", проте останнім не доведено наявності у підписанта від позивача обмежень у повноваженнях на вчинення саме даного договору поставки, так само і не доведено наявності кола обставин, визначених ч.3. ст. 92 Цивільного кодексу України, за яких обмеження повноважень має юридичну силу у відносинах із третьою особою - відповідачем за зустрічним позовом.

Крім того, ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" вказує на вчинення позивачем за зустрічним позовом дій, які свідчать про схвалення правочину.

Ухвалою від 07.08.2018 р. розгляд підготовчого засідання відкладено до 03.09.2018 р.

20.08.2018 р. ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" подано клопотання про проведення підготовчого засідання 03.09.2018 р. в режимі відеоконференції, яке господарським судом задоволено, про що 29.08.2018 р. постановлено відповідну ухвалу.

Підготовче засідання 03.09.2018 р. здійснювалося в режимі відеоконференції, за результатами якого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду спору по суті на 18.09.2018 р.

05.09.2018 р. від ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" електронною поштою надійшло клопотання про проведення судового засідання 18.09.2018 р. в режимі відеоконференції.

За результатами розгляду вказаного вище клопотання, позивачу за первісним позовом відмовлено в його задоволенні, з огляду на відсутність технічної можливості.

18.09.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача за первісним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2017 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", укладено договір поставки № 30/03/2017-МІЧ.

Відповідно до п.1.1. вказаного вище договору, Постачальник (позивач за первісним позовом) зобовязався передати у власність Покупця (відповідача за первісним позовом) продукцію для сільгоспвиробництва (далі-товар) відповідно до умов договору, а останній зобовязався прийняти її та оплатити на встановлених даним договором умовах.

Згідно частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом п.1.2. договору, найменування, асортимент (номенклатура) товару його походження, кількість, ціна (вартість) та код товару визначаються у Специфікаціях до договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним договором та є його невід'ємною частиною.

У п.2.1. договору сторонами визначено, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару містяться у Специфікаціях (додатках) до цього договору.

Партією товару, вважається товар, поставку якого погоджено у кожній окремій Специфікації. Кількість партій дорівнює кількості Специфікацій.

Товар постачається на умовах DDР у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено специфікацією. Конкретна адреса передачі товару покупцю (місце поставки) зазначається у специфікації.

Постачальник зобов'язаний поставити товар за відповідною Специфікацією, якщо інше нею не передбачено, протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати внесення покупцем попередньої оплати (авансу) згідно п.4.3.1. або п.4.4.1. договору. Дострокова поставка товару постачальником допускається виключно за згодою сторін (п. 3.1. договору).

Згідно п.3.3. договору, право власності на товар переходить до Покупця з дати поставки товару. Датою поставки є дата фактичного отримання Покупцем товару у місці поставки, що підтверджується підписанням Покупцем видаткової накладної та акту прийому-передачі товару.

За умовами п.4.1. договору, загальна вартість товару за цим договором складає суму вартості партій товару за всіма Специфікаціями.

У п.4.2. договору, сторони погодили, що ціна кожного найменування, а також ціна/сума партії товару визначається сторонами у Специфікаціях, що складені та підписані сторонами та встановлюються у національній валюті України гривні.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2017 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Закінчення строку дії договору не позбавляє сторони від відповідальності за порушення, що мало місце під час дії договору (п. 10.1. договору).

Специфікації, за якими поставляється товар, додаткові угоди, а також інші документи на виконання даного договору, що підписані уповноваженими представниками сторін, є невідємною його частиною (п.10.2 договору).

30.03.2018 р. та 18.08.2017 р. сторони підписали специфікації (додатки № 1, № 2, № 3, № 4 до договору), де визначили номенклатуру товару, кількість, ціну, умови та строк поставки товару, а також графік оплати (а.с. 30-33).

Виконуючи умови договору, позивач здійснив поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 1 849 797,72 грн., про що свідчать видаткові накладні № 302, № 303 від 07.04.2017 року, № 360, № 361 від 12.04.2017 р., № 1033, № 1034 від 23.08.2017 р., копії яких залучені до матеріалів справи.

За специфікаціями (додатки № 1, № 2) сторони дійшли згоди про те, що оплата товару у розмірі 30% буде здійснена авансовим платем, у розмірі 70% - з відстроченням платежу - не пізніше 15 жовтня 2017 р.

За специфікаціями (додатки № 3, № 4) - 30% вартості товару - авансовий платіж; 70% - відстрочений платіж, не пізніше 01 грудня 2017 р.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором, здійснивши розрахунки частково на загальну суму 1 054 939,32 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких залучені до матеріалів справи (а. с. 52-57).

Доказів погашення заборгованості з оплати поставленого товару в сумі 794 858,40 грн., відповідач, на момент розгляду спору не надав.

З огляду на вище викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості на зазначену вище суму, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, сума річних за загальний період прострочення з 16.10.2017 р. по 31.03.2018 р. складає 12 645,61 грн., інфляція грошових коштів за період прострочення з листопада 2017 р. по березень 2018 р. складає 41 537,68 грн.

Зазначені вище суми підлягають до примусового стягнення.

Заперечення СТОВ "Імені Мічуріна" викладені у відзиві на позов, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як встановлено вище та не заперечується відповідачем, сторонами підписані видаткові накладні № 302, № 303 від 07.04.2017 року, № 360, № 361 від 12.04.2017 р., № 1033, № 1034 від 23.08.2017 р., що свідчить про прийняття відповідачем поставленого товару без заперечень та в силу положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, а отже, підтверджують поставку товару.

Будь-яких зауважень чи заперечень щодо поставки товару ні видаткові накладні ні довіреності не містять, а отже, останні є належним доказом поставки товару.

Посилання відповідача на те, що спірний правочин підписаний зі сторони останнього директором ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, спростовуються залученим до матеріалів справи протоколом загальних зборів учасників СТОВ "Імені Мічуріна".

Крім того, як вже було встановлено судом вище, поставлений за вказаними видатковими накладними товар частково оплачений відповідачем, що в силу статті 241 Цивільного кодексу України, свідчить про наступне схвалення СТОВ "Імені Мічуріна" укладеного від його імені спірного правочину.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін за зустрічним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

При розгляді первісного позову встановлено факт укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково агрохім Україна" (Постачальник) та Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" (Покупець) договору поставки № 30/03/2017-МІЧ від 30.03.2017 р.

Звертаючись із зустрічною позовною заявою, Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" посилається на те, що на момент укладення спірного договору поставки, останній підписаний зі сторони Товариства директором ОСОБА_2, який не мав необхідного обсягу повноважень на його укладення, бо п. 11.3.5.4 Статуту СТОВ "Імені Мічуріна" визначає ліміт ціни, для самостійного укладення правочину - у сумі 50 000,00 грн.

З огляду на те, що спірний правочин укладений на суму, що перевищує вказаний ліміт, СТОВ "Імені Мічуріна" просить суд визнати його недійсним як таким, що укладений з перевищенням повноважень.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спір про визнання правочину (господарського договору) недійсним, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків

Відповідно до статтей 140-145 Цивільного кодексу України, статтей 50, 58 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється Статутом. Статут товариства є установчим документом, який має містити відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника, склад та компетенцію органів управління, порядок прийняття ними рішень. Вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються Цивільним кодексом, Законом України "Про господарські товариства", іншими законами і статутом товариства.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників товариства і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Як вбачається із матеріалів справи та було зазначено вище, спірний договір поставки № 30/03/2017-МІЧ від 30.03.2017 р. зі сторони СТОВ Імені Мічуріна підписаний директором ОСОБА_2.

Загальними зборами учасників СТОВ "Імені Мічуріна", які оформлені протоколом № 19-08/2015м від 19.08.2015 р., затверджено Статут товариства в новій редакції (а.с 111-119).

Згідно п. 11.1. вказаного Статуту, органами управління Товариством є: вищий орган Загальні збори учасників та виконавчий орган Директор.

Згідно п. 11.3.5. Статуту Директор вправі самостійно вчиняти (укладати) правочини (договори, контракти, угоди тощо), щодо придбання оборотних активів, отримання робіт та послуг, а також угод з монопольними організаціями (у т.ч., але не виключно: електро-, газо-, водопостачання) на суму, що не перевищує 50 000 грн.

Відповідно до п. 11.2.3. та 11.2.3.9 Статуту, до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства належать: якщо інше не передбачено окремим рішенням Загальних зборів учасників Товариства (яке має бути оформлене у письмовій формі у вигляді Протоколу) прийняття рішень про укладення виконавчим органом правочинів (підписання угод, договорів, контрактів) щодо придбання оборотних активів, отримання робіт та послуг, а також угод з монопольними організаціями (у т.ч., але не виключно: електро-, газо-, водопостачання) на суму, що перевищує 50 000 грн.

Проте, ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" до матеріалів справи залучено копію протоколу загальних зборів учасників СТОВ "Імені Мічуріна" № 30/03/2017-М від 30.03.2017 р., із якого вбачається, що директору підприємства ОСОБА_2 надано повноваження на підписання спірного договору.

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено при розгляді первісного позову, умовами оскаржуваного договору поставки та додатків до нього визначено, що розрахунки за товар здійснюються шляхом 30% попередньої оплати, яка була здійснена СТОВ "Імені Мічуріна" згідно платіжних доручень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 10.04.2017 р. та № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, від 22.08.2017 р. (а.с. 52-55).

Матеріали справи свідчать також про те, що платіжним дорученням № НОМЕР_5 від 03.11.2017 р. СТОВ "Імені Мічуріна" здійснено остаточний розрахунок за видатковою накладною № 303 від 07.04.2017 р. та частково за видатковою накладною № 360 від 12.04.2017 р.

Платіжним дорученням № НОМЕР_6 від 03.11.2017 р. позивач (за зустрічним позовом) частково розрахувався за поставлений товар за видатковими накладними № 302 від 07.04.2017 р. та № 361 від 12.04.2017 р.

Вказані вище дії підприємства господарський суд розцінює, як дії щодо наступного схвалення СТОВ "Імені Мічуріна" укладеного від його імені директором ОСОБА_3 правочину, оскільки, зазначені оплати здійснюються не директором одноособово, а підприємством.

Враховуючи вище викладене, суд погоджується з доводами ТОВ "Щьолково агрохім Україна", викладеними у відзиві на зустрічний позов та приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна", щодо покладення на відповідача за первісним позовом витрат на правничу допомогу, які складають суму 32 300,00 грн. підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи "Імені Мічуріна" адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат, останнім надані наступні докази: копії договору про надання професійної правничої допомоги № 22 від 25.04.2018р. (а.с.77-81), копію акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 02.05.2018р. на загальну суму 32 300 грн.00 коп. (а.с.82-83), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 45 від 19.10.2009р. (а.с.86); копію платіжного доручення № 3752 від 11.06.2018р. на підтвердження оплати позивачем винагороди за надання професійної правничої допомоги (а.с.95).

З огляду на викладене, господарський суд вважає можливим покласти на СТОВ "Імені Мічуріна" витрати, на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 92, 97, 98, 241, 203, 215, 526, 625, 712 статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, п/р 1636 в ПАТ "Приватбанк", МФО 305299, , ІПН 44) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" (03083, м. Київ, пр. Науки, буд. 119Б, р/р 1050 в КБ "Приватбанк", МФО 300711, , ІПН 07) 794 858,40 грн. (сімсот дев'яносто чотири тисячі вісімсот п'ятдесят вісім гривень 40 коп.) основного боргу, 12 645,61 грн. (дванадцять тисяч шістсот сорок п'ять гривень 61 коп.) річних, 41 537,68 грн. (сорок одна тисяча п'ятсот тридцять сім гривень 68 коп.) інфляції, 12 735,63 грн. (дванадцять тисяч сімсот тридцять п'ять гривень 63 коп.) судового збору, 32 300,00 грн. (тридцять дві тисячі триста гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

За зустрічним позовом:

У задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" про визнання недійсним договору поставки відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 28.09.2018

Суддя ОСОБА_4