ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. Справа № 911/1103/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Укргазбанк, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Українська національна розрахункова картка, Київська область, Сквирський район, с. Безпечна

про визнання недійсною додаткової угоди

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 Укргазбанк (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства Українська національна розрахункова картка про розірвання визнання недійсною додаткової угоди.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.05.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд заяви про забезпечення позову призначено на 06.06.2018 р., в межах розгляду заяви про забезпечення позову зобовязано позивача у строк до 06.06.2018 р. подати до суду письмові пояснення: яким чином виконання рішення суду у справі № 910/6002/17 за відповідним виконавчим документом може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за результатами розгляду даного спору, призначено підготовче засідання на 27.06.2018 р.

05.06.2018 р. представником позивача через канцелярію суду подано пояснення до заяви про забезпечення позову АБ Укргазбанк у справі № 911/1103/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2018 р. у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Укргазбанк про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку відмовлено.

22.06.2018 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником ПАТ Українська національна розрахункова картка подано відзив.

25.06.2018 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником ПАТ АБ Укргазбанк подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

26.06.2018 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником ПАТ АБ Укргазбанк подано заяву про забезпечення позову.

Крім того, 26.06.2018 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником ПАТ Українська національна розрахункова картка подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.06.2018 р. розгляд заяви ПАТ АБ Укргазбанк про забезпечення позову призначено, розгляд позовної заяви у підготовчому засіданні відкладено на 11.07.2018 р., зобовязано ПАТ АБ Укргазбанк подати до суду письмові пояснення стосовно того, як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

11.07.2018 р. через канцелярію суду позивачем подано пояснення до заяви про забезпечення позову АБ Укргазбанк у справі № 911/1103/18.

Крім того, 11.07.2018 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про долучення доказів у справі № 911/1103/18, а також відповідь на відзив.

11.07.2018 р. відповідачем подано заперечення на клопотання про долучення доказів у справі № 911/1103/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.07.2018 р. у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Укргазбанк від 25.06.2018 р. № 117/10042/2018 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду м. Києва від 09.11.2017 р. у справі № 910/6002/17 відмовлено, продовжено строк підготовчого провадження, розгляд позовної заяви у підготовчому засіданні відкладено на 08.08.2018 р., встановлено строк для подання учасниками справи заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмету розгляду в судовому засіданні, що відбудеться 08.08.2018 р. до 01.08.2018 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.08.2018 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 12.09.2018 р.

11.09.2018 р. через канцелярію суду позивачем подано заперечення на клопотання у справі № 911/1103/18.

В судовому засіданні, розглянувши матеріали справи та заслухавши присутніх представників учасників справи, судом встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2018 р. відповідачем подано клопотання про приєднання доказів у справі. До даного клопотання долучено: договір № 18/06/18 про надання правової допомоги адвокатом (представництво) від 18.06.2018 р.; положення про надання правової допомоги (представництво); попередній (орієнтовний) розрахунок вартості правової допомоги (представництво); платіжне доручення № 1792 від 06.08.2018 р. Згідно прохальної частини вказаного клопотання, відповідач просить лише приєднати до матеріалів справи вказані документи.

Разом з тим, 11.09.2018 р. позивачем подано письмове заперечення на вищевказане клопотання, в якому вказано, що документи долучені до вказаного клопотання не є належними доказами у справі, а також, що правові підстави для прийняття до розгляду вказаних документів та відшкодування за рахунок позивача витрат вказаних в зазначеному клопотанні відсутні, у звязку з чим, позивач просить суд відмовити в задоволенні клопотання про приєднання доказів у справі та відмовити у відшкодуванні заявлених витрат.

Відповідно до приписів частини другої статті 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем подано вищевказане клопотання після закриття підготовчого провадження, суд залишає таке клопотання без розгляду. Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що прохальна частина клопотання відповідача, у задоволенні якого просить відмовити позивач, не містить вимоги щодо покладення обовязку сплати витрат на правничу допомогу на позивача.

Розглянувши позов ПАТ АБ Укргазбанк до ПрАТ «Укркарт», всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши присутніх представників позивача та відповідача, господарський суд

встановив:

01.10.2001 р. між ОСОБА_1 товариством відкритого типу «Українська національна розрахункова картка», правонаступником якого є ПрАТ «Укркарт» (компанія), та ОСОБА_1 товариством «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АК «Укргазбанк» (банк), був укладений договір про надання послуг процесингового центру № 777 (далі - договір), згідно з умовами якого компанія надає, а банк використовує та оплачує послуги процесингового центру компанії (надалі ПЦ) згідно з тарифами (комісіями), що наведені у додатку 1 (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору банк використовує ресурси ПЦ компанії, який сертифіковано у асоціації Europay Internatinal як Member Service Provider (MSP) - для забезпечення емісії й обслуговування банківських платіжних карток асоціації Europay Internatinal в межах наданих Банком ПЦ функцій (додаток 2).

Банк використовує ресурси ПЦ для забезпечення емісії й обслуговування банківських платіжних карток локальної платіжної системи Банку ЕНЕРГІЯ, а також локальної міжбанківської платіжної системи УКРКАРТ (п. 1.3 договору).

Положеннями розділу 2 договору визначено наступні поняття:

- процесинг - це діяльність, що включає в себе збір, маршрутизацію, оброблення, зберігання тощо та надання членам системи та банку платіжних повідомлень за операціями з банківськими платіжними картками;

- процесинговий центр (MSP) - ПЦ Компанії (ПЦ BCZ) - це спеціалізований обчислювальний центр, уповноважений платіжною системою здійснювати роботу по обробці і маршрутизації інформаційних потоків між усіма учасниками платіжної системи, підготовці файлів для забезпечення запитів, авторизацію та розрахунків між учасниками платіжної системи, інші операції, які передбачені переліком обов'язків ПЦ компанії, для виконання ним програм банку по емісії та обслуговуванню банківських платіжних карток.

Згідно з положеннями п. 5.2.1 договору на банк покладений обов'язок здійснювати сплату послуг, наданих ПЦ компанії, у порядку, розмірах і термінах, обумовлених цим договором.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунковим періодом за даним договором є календарний місяць. Компанія проводить розрахунок вартості наданих послу, оформлює акт виконаних робіт з деталізацією наданих послуг, який сторони підписують протягом 3 робочих днів після закінчення розрахункового періоду (п. 4.4 договору).

Після підписання акта виконаних робіт компанія виставляє рахунок для сплати наданих послуг за розрахунковий період, який банк сплачує протягом 3 банківських днів (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору перелік і вартість послуг ПЦ визначається згідно з тарифами (комісіями), наведеними у додатку 1.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що всі зміни в переліку послуг ПЦ, тарифах (комісіях) оформлюються як додатки до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 р. відбулась робоча зустріч представників ПАТ АК «Укргазбанк» та ПрАТ «Укркарт» з питання зміни діючих за вказаним договором тарифів, що було зафіксовано в протоколі робочої зустрічі. На виконання домовленості між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ПрАТ «Укркарт», з метою внесення змін до тарифів позивач направив відповідачу лист № 170/10342/2016 від 09.09.2016 р., у якому повідомив останнього про направлення йому проекту додаткової угоди від 09.09.2016 р. та пропонував його підписати до 12.09.2016 р., а також долучив два примірники підписаної позивачем додаткової угоди від 09.09.2016 р. Згідно з умовами цієї угоди додаток 1 до договору було викладено у новій редакції та визначено, що дія вказаної додаткової угоди розповсюджується на відносини, що виникли між сторонами з 01.10.2016 р. ПрАТ «Укркарт», в свою чергу, листом № 1708/501 від 21.09.2016 р. повідомив позивача про свою згоду укласти додаткову угоду на умовах, запропонованих позивачем, та направив останньому підписаний відповідачем примірник додаткової угоди від 09.09.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що банк внаслідок тяжких обставин був змушений підписати проект вищевказаної додаткової угоди до договору № 777 від 01.10.2001 р. щодо змін діючих тарифів з 01.10.2016 р. Поряд з цим, позивач заперечує факт укладення вказаної додаткової угоди, посилаючись на те, що відповідь про погодження та підписання вказаної додаткової угоди була надана відповідачем поза межами строку, встановленого позивачем для надання відповіді (до 12.09.2016 р.), а також на те, що листом № 164/501 від 12.09.2016 р. ПрАТ «Укркарт» була запропонована інша редакція додаткової угоди про внесення змін до додатку 1 до договору, що в розумінні ст. 646 ЦК України є відмовою від одержаної пропозиції і, водночас, новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Вищевказані обставини було досліджено господарським судом м. Києва під час розгляду справи № 910/6002/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська національна розрахункова картка» до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Укргазбанк» про стягнення 1 313 238,55 грн. Так, рішенням господарського суду м. Києва від 13.07.2017 р. у справі № 910/6002/17, встановлено, що додаткова угода від 09.09.2016 р. до договору № 777 від 01.10.2001 р. є укладеною та її дія розповсюджувалася на відносини, що виникли між сторонами з 01.10.2016 р. до 31.12.2016 р. на підставі Договору № 777 від 01.10.2001 р. про надання послуг процесингового центру. Виходячи з вказаних обставин, зазначеним рішенням стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ПрАТ «Укркарт» заборгованість, що виникла на підставі додаткової угоди від 09.09.2016 р. до договору № 777 від 01.10.2001 р. Дане рішення залишено без змін, як апеляційною так і касаційною судовими інстанціями та, відповідно набрало законної сили.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо підстав визнання недійсною додаткової угоди від 09.09.2016 р. до договору № 777 від 01.10.2001 р. щодо змін діючих тарифів з 01.10.2016 р., позивач посилається на приписи частини першої статті 233 ЦК України та вказує на те, що оспорювана додаткова угода була укладена банком під впливом тяжких обставин, а саме: загрози розірвання з боку АТ «Укркарт» договору № 777, загрози одностороннього припинення надання послуг банку і внаслідок цього загрози припинення надання банком послуг з проведення розрахунків своїм клієнтам. Так, можливе розірвання договору № 777 могло призвести до повного зупинення всієї банкоматної та термінальної мережі та припиненню обслуговування платіжних карток усіх клієнтів банку, яких на той момент налічувалось понад 800 тисяч. Специфіка послуг процесингового центру полягає в тому, що банк не може відмовитись від цих послуг одномоментно не зупиняючи проведення операцій. Технологічно для переходу до іншої компанії або створення власного процесингового центру потрібен значний час. Навіть умовами договору № 777 (пункт 9.4) передбачено, що у випадку розірвання договору сторони продовжують виконувати обовязки по ньому протягом 6 місяців. Але не зважаючи на цю умову, як вказує позивач, АТ «Укркарт» загрожувало в разі не укладення додаткової угоди припинити обслуговування банку з 01.10.2016 р.

Відповідачем 22.06.2018 р., в свою чергу, подано відзив на позовну заяву від 24.05.2018 р. у справі № 911/1103/18, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішеннями судів у справі № 910/6002/17 встановлено обставини укладання оспорюваної додаткової угоди від 09.09.2016 р., а рішеннями у справі № 911/3972/16 встановлено, що лист відповідача від 29.08.2016 р. не є доказом повідомлення про небажання продовжувати строк дії договору № 777 від 01.10.2001 р. в розумінні п. 9.2. договору, та не свідчить про волевиявлення відповідача (АТ «Укркарт») припинити дію договору.

Окрім наведеного, заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач зазначає, що вартість наданих послуг змінюється прямопропорційно зміні курсу долара СПІА, встановленого НБУ на дату оформлення рахунку Компанії, по відношенню до курсу долара США, встановленого НБУ на дату підписання договору, який складає 5 (пять) гривень 33 копійки (п. 4.6. договору). Отже, для ПрАТ «Укркарт» принципово важливо те, що вартість наданих послуг процесингового центру безпосередньо залежить від курсу долара США встановленого НБУ. Це повязано з тим, що певні статті витрат ПрАТ «Укркарт», які повязані із процесинговим бізнесом визначені саме в доларах США, наприклад: вартість підтримки програмного забезпечення BASE24 (американській компанії «АСІ») - 72 тис. доларів США на квартал; сертифікації та ліцензії (Oracle, PCI DSS, PinSec, Collis, Axway) - 60 тис. доларів США на рік, та інше. Відповідач зазначає також, що враховуючи той факт, що тривалий час курс долара США був стабільний, ПрАТ «Укркарт» «пішло на зустріч» позивачу, тому додатковою угодою № 37 від 06.02.2009 року, пункт 4.6 був виключений з договору № 777 від 01.10.2001 р., разом з тим, звертає увагу суду на стрімке зростання офіційного курсу долара США починаючи з 01 січня 2014 року: 01 січня 2014 року Долар США - 7.9930 грн.; 01 січня 2015 року Долар США - 15.7686 грн.; 01 січня 2016 року Долар США - 24.0007 грн.; 01 січня 2017 року Долар США - 27.1909 грн.; 01 січня 2018 року Долар США - 28.0672 грн. Таким чином, у звязку із виключенням п. 4.6 з Договору № 777 від 01.10.2001 року, ПрАТ «Укркарт» потрапило в край невигідне для себе становище, відповідач почав нести великі втрати за цим договором. В свою чергу, вказана ситуація дала АБ «УКРГАЗБАНК» можливість недобросовісно використовувати становище в якому опинилось АТ «УКРКАРТ» у даних договірних правовідносинах. Таким чином, виходячи з викладених обставин, відповідач вказує на те, що обслуговування карткового бізнесу АБ «УКРГАЗБАНК» було збитковим, у звязку з чим, відповідач змушений був вести переговори та листування з позивачем щодо введення тарифів до ринкового рівня.

Статтею 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з висновками Верховного Суду України від 01.01.2017 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2016 р.»: правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжкою обставиною, що зумовила підписання оскаржуваної додаткової угоди, позивач вважає загрозу розірвання зі сторони відповідача договору про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777 та припинення надання банку відповідачем відповідних послуг.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено наступне:

Пунктом 9.1. договору про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777 передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє протягом одного року.

Згідно з п. 9.2. договору якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін у письмовому вигляді не заявить про намір розірвати його, то термін дії цього договору продовжується й на наступний рік.

Таким чином, умовами вказаного договору сторони передбачили право зокрема відповідача розірвати договір, про що за тридцять днів до закінчення терміну дії такого договору останній має попередити позивача.

Окрім наведеного, відповідно до п. 9.4. договору, сторони передбачили, що у випадку розірвання договору, сторони зобовязуються виконувати обовязки по даному договору на протязі 6 місяців і до проведення повного взаєморозрахунку сторін.

Вказані умови договору насамперед дають можливість позивачу уникнути негативних для себе наслідків розірвання відповідачем договору про надання послуг процесингового центру, так як останньому забезпечено достатньо часу для зміни постачальника процесингових послуг або створення позивачем власного процесингового центру.

Окрім наведеного, судом встановлено, що переговори щодо, зокрема необхідності зміни тарифів послуг, що за договором про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777 надаються відповідачем позивачу тривали протягом тривалого часу, а саме: протягом понад восьми місяців в 2016 році. Як вбачається з листа від 19.05.2016 р. № 947/506, копія якого долучено до матеріалів справи, відповідач звертаючись до позивача вказує: «На офіційній зустрічі між представниками ПЦ «УКРКАРТ» та АБ «УКРГАЗБАНК», що мала місце 9 березня 2016 року, першим та головним питанням було обговорення намірів банку щодо умов міграції на власний процесинговий центр. Сторони домовились, що враховуючи гостру необхідність планування інвестицій ПЦ «УКРКАРТ» у розвиток платіжної інфраструктури та оновлення програмного забезпечення BASE24, що забезпечуватиме підтримання високого рівня обслуговування, в тому числі, і АБ «УКРГАЗБАНК», офіційні представники банку мали в термін до кінця квітня 2016 року повідомити про подальші плани АБ «УКРГАЗБАНК» щодо співробітництва з ПЦ «УКРКАРТ». Протокол вищезгаданої зустрічі було погоджено банком 10.03.2016 р., а також підтверджено подальшими щотижневими оновленнями протоколу (e-mail листи датовані 12.03.2016, 18.03.2016, 25.03.2016, 05.04.2016 та 14.04.2016). Проте, на сьогодні, на превеликий жаль, ми все ще не отримали від АБ «УКРГАЗБАНК» будь-якої інформації, що дозволяла б прийняти рішення щодо доцільності проведення вказаних вище інвестицій. Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення безперебійного обслуговування АБ «УКРГАЗБАНК» з боку ПЦ «УКРКАРТ», просимо Вас розглянути можливість укладення у строк до 1 червня 2016 року нового договору з надання послуг процесингового центру, який передбачає, зокрема, нові тарифи на послуги, що надаватимуться банку процесинговим центром (відповідні проекти додаються).».

Таким чином, вищевказане свідчить про те, що переговори відносно зміни тарифів за послуги, що надаються відповідачем позивачу на підставі договору про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777 тривали достатньо часу для вчинення позивачем дій спрямованих на, у разі не погодження з тарифами, які пропонувались відповідачем, зміну постачальника таких послуг або створення позивачем власного процесингового центру. Разом з тим, позивачем таких дій, як до укладення так і протягом тривалого часу після укладення оспорюваної угоди вчинено не було, а лише в 2018 році, як зазначає сам позивач, банк відмовився від процесингових послуг ПрАТ «Укркарт». Вказані обставини свідчать про те, що АБ «УКРГАЗБАНК» більше року після укладення оскаржуваної угоди влаштовували, як тарифи так і послуги, що надавались відповідачем.

Відносно посилання позивача на лист відповідача від 29.08.2016 р. № 1599/501, яким як вказує позивач, відповідач попереджає про дострокове припинення договору від 01.10.2016 р. № 777, суд зазначає таке:

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Поняття строку визначено ст. 251 Цивільного кодексу України, у ч. 1 якої зазначається, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Відповідач листом від 29.08.2016 р. повідомив позивача про небажання продовжувати строк дії договору, вказав на припинення строку його дії з 30.09.2016 р. та про припинення надання послуг процесингового центру, починаючи з 01.10.2016 р.

Після направлення відповідачем зазначеного листа, господарські правовідносини між сторонами тривали у звичайному режимі, зокрема, відповідачем надавалися послуги процесингового центру, а позивачем споживалися ці послуги.

Крім цього, відповідач листом від 21.09.2016 р. № 1708/501 повідомив про прийняття пропозицій позивача щодо внесення змін до договору, підтвердив продовження надання послуг після надіслання повідомлення про небажання продовжувати термін дії договору, а також зазначив про необхідність приведення до економічно обґрунтованого рівня тарифів та продовження подальших переговорів.

Листом від 12.10.2016 р. відповідач наголошував на проведенні діалогу щодо зміни умов договору № 777 від 01.10.2001 р., продовження плідної співпраці сторін у майбутньому в межах договору № 777 від 01.10.2001 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, господарські відносини між сторонами тривали після надсилання відповідачем листа від 29.08.2016 р. Заперечень щодо неналежного виконання сторонами договірних зобов'язань матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, Вищим господарським судом України під час розгляду касаційної скарги у справі № 911/3972/16 встановлено, що лист відповідача від 29.08.2016 р. не є доказом повідомлення про небажання продовжувати строк дії договору № 777 від 01.10.2001 в розумінні п. 9.2. договору, та не свідчить про волевиявлення відповідача припинити дію договору (постанова від 31.07.2017 р.).

Відносно посилань позивача на те, що оспорювану додаткову угоду було укладено на вкрай невигідних умовах для банку, судом встановлено наступне:

В обґрунтування вказаної позиції позивач посилається на лист ТОВ «ТАС ЛІНК» № 71-04.06/03 від 04.06.2018 р., який надійшов банку у відповідь на адвокатський запит. Згідно вказаного листа, ТОВ «ТАС ЛІНК» є компанією, яка надає послуги процесингового центру, а в листі наведено перелік тарифів зазначеної компанії на послуги, аналогічні з тими, що надаються позивачу відповідачем. Таким чином, на думку позивача, вказаний лист є доказом завищення відповідачем вартості послуг процесингового центру.

Разом з тим, в ході дослідження долучених до матеріалів справи документів, в тому числі оспорюваної додаткової угоди, судом встановлено, що адвокат в запиті просив надати інформацію лише щодо 19 найменувань послуг, в той час, як в додатковій угоді від 09.09.2016 р., яку оскаржено, вказано тарифи щодо 75 найменувань послуг.

Крім того, відповідач в запереченнях на клопотання від 11.07.2018 р. вказує: «адвокат в своєму запиті передбачливо не зазначив, наприклад, таку послугу, як «оплата за ведення БД карт». У ТОВ «ТАС ЛІНК» тариф цієї послуги 2,5 грн., а у ПрАТ «Укркарт» 0,3 грн. Таким чином, якщо взяти параметри, які використовувало ТОВ «ТАС ЛІНК» у своїх розрахунках, а саме: 800 тис. банківських карток, то в такому разі у ПрАТ «Укркарт» це коштувало б 240000,00 грн., в свою чергу у ТОВ «ТАС ЛІНК» це коштувало б 2000000,00 грн.», що не спростовано позивачем.

Таким чином, лист ТОВ «ТАС ЛІНК», який надійшов банку у відповідь на вказаний запит, не можна вважати доказом наявності різниці вартості аналогічних послуг, що надаються ТОВ «ТАС ЛІНК» та ПрАТ «Укркарт», так як порівняння, встановлених вказаними юридичними особами тарифів здійснено не на всі види їх послуг, а вибірково, що унеможливлює здійснення обєктивного аналізу розміру всіх тарифів на процесингові послуги.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що відповідно до приписів частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що додаткову угоду від 09.09.2016 р. до договору про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777, укладено АБ «УКРГАЗБАНК» під впливом тяжкої для останнього обставини та на вкрай невигідних умовах.

Згідно з частиною першою ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність правових підстав, встановлених частиною першою статті 233 ЦК України, на яку посилається позивач, для визнання додаткової угоду від 09.09.2016 р. до договору про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 р. № 777 недійсною, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 233, 237-239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Укргазбанк до Приватного акціонерного товариства Українська національна розрахункова картка про визнання недійсною додаткової угоди відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 27.09.2018 р.

Суддя А.В. Лопатін