ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/1471/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

військовий прокурор Харківського гарнізону

від прокуратури - не з'явився

позивач - Державне підприємство "Вовчанське лісове господарство"

представник позивача - не з'явився

відповідач - Державне науково - виробниче підприємство "Об'єднання Комунар"

представник відповідача - Тризна Є.М.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне космічне агентство України

представник третьої особи - Сорокін О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду у складі Плахов О.В. - головуючий, Бородіна Л.І., Здоровко Л.М. від 19 червня 2018 року

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Державне підприємство "Вовчанське лісове господарство" (далі - позивач) звернулося з позовом до Державного науково - виробничого підприємства "Об'єднання Комунар" (далі - відповідач) про визнання незаконним користування відповідачем лісовими земельними ділянками, розташованими у 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство" площею 1,786 га (розташованою у виділах 5 та 14) та площею 2,20 га (розташованою у виділах 11,12,13); зобов'язання відповідача звільнити вказані земельні ділянки.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки державної власності перебувають у постійному користуванні позивача, про що свідчить відповідний планшет лісовпорядкування, що узгоджується з пунктом 5 перехідних положень Лісового кодексу України. Натомість відповідач самовільно, без оформлення правовстановлюючих документів, зайняв належні позивачу земельні ділянки, що підтверджується преюдиційними обставинами, встановленими у іншій справі №922/4122/15, у якій брали участь ті ж самі сторони.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 червня 2017 року позов задоволений повністю. Визнано незаконним користування відповідачем лісовими земельними ділянками, розташованими у 105 кварталі Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське лісове господарство" площею 1,786 га (розташованою у виділах 5 та 14) та площею 2,20 га (розташованою у виділах 11,12,13); зобов'язано відповідача звільнити вказані земельні ділянки.

4. Рішення мотивовано тим, що згідно з матеріалами лісовпорядкування ДП "Вовчанське лісове господарство" (наявними в лісгоспі з 1980 року) спірні земельні ділянки державної власності передані в постійне користування позивачу. Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.12.2015 у справі № 922/4122/15, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідачу на підставі державного акта на право постійного користування землею від 09.01.1998 надано у користування земельну ділянку площею лише 1,482 га, а решта землі використовується останнім без оформлення відповідного речового права.

5. З урахуванням вказаних обставин суд першої інстанції кваліфікував використання відповідачем землі без отримання документів, передбачених у статтях 125, 126 Земельного кодексу України, як її самовільне зайняття, що є підставою для повернення землі власнику в особі позивача на підставі статті 212 Земельного кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 червня 2018 року рішення Господарського суду Харківської області від 21 червня 2017 року скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові повністю.

7. Суд апеляційної інстанції констатував відсутність належних та допустимих доказів у підтвердження права постійного користування позивача спірними земельними ділянками з урахуванням приписів пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, оскільки єдиний наявний у справі доказ такого права - лісовпорядний планшет Старосалтівського лісництва ДП "Вовчанське ЛГ" не є належним та допустимим доказом з огляду на його невідповідність вимогам щодо оформлення такого документа (Інструкція про порядок створення і розмноження лісових карт, затверджена Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986) та приписам статті 48 Лісового кодексу України щодо змісту та порядку затвердження матеріалів лісовпорядкування.

8. Також, досліджуючи підстави для вступу в справу військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах відповідача шляхом подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції також встановив, що на спірних земельних ділянках розташоване нерухоме майно державної власності, яке перебуває на балансі ДНВП "Об'єднання Комунар" та закріплене за ним на праві господарського відання. Отже, задоволення заявлених позовних вимог особи, яка не є законним землекористувачем землі, та зобов'язання відповідача звільнити земельні ділянки під належним йому на законних підставах нерухомим майном порушить саме права та інтереси останнього, а в його особі і держави, на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись із указаною постановою, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

10. Обставина відсутності у відповідача належним чином оформленого права користування спірними земельними ділянками встановлена у справі № 922/4122/15 між тими ж сторонами, а отже є преюдиційною, не потребує повторного доведення та безумовно свідчить про незаконність зайняття ним спірної землі. Отже, відмова в задоволенні позовних вимог у даній справі надає відповідачу право і надалі користуватися спірними землями лісогосподарського призначення без оформлення правовстановлюючих документів, що обмежує право землекористування позивача.

11. На думку скаржника, в матеріалах справи є всі необхідні докази у підтвердження його права постійного користування землею, а у разі ж виникнення сумнівів у належності в якості доказу наданого позивачем планшету лісовпорядкування суд апеляційної інстанції мав витребувати додаткові докази або призначити судову експертизу, а не відмовляти в позові.

12. Практично всі належні відповідачу об'єкти нерухомості розташовані не на спірних землях, а на земельній ділянці площею 1, 482 га, наданій відповідачу в постійне користування на підставі акту від 09.01.1998, на вилучення якої позивач не претендує.

Позиція інших учасників справи

13. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на те, що: (1) позивач не є належним землекористувачем спірних земель у зв'язку з відсутністю у нього документів, які б підтверджували відповідне право на землю; (2) при посиланні на обставини у справі № 922/4122/15 позивач помилково ототожнює преюдиційні обставини з юридичною оцінкою судом обставин справи.

14. Третя особа у поясненнях на касаційну скаргу зазначає про те, що відповідач є фактичним землекористувачем земельної ділянки площею 4,6 га, на якій розташована належна йому база відпочинку "Срібний бір" і на даний час вчиняє дії щодо належного оформлення відповідного права землекористування у тому числі під нерухомим майном.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій

15. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

16. Щодо доводів касаційної скарги в пункті 10 Постанови Верховний Суд зазначає наступне.

17. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

18. Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017, тобто на момент звернення з даним позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

19. Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статті 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), зобов'язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

20. У даній справі судом апеляційної інстанції за результатами дослідження та оцінки зібраних у справі доказів констатовано відсутність належних та допустимих в розумінні статей 76, 77 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017) доказів у підтвердження права позивача постійного користування спірними земельними ділянками (пункт 7 Постанови), тобто позивач, виконуючи вимоги процесуального законодавства, не довів наявності у нього речового права, про захист якого він звернувся до суду з позовом. У зв'язку з чим безпідставним є посилання позивача на встановлені у справі № 922/4122/15 обставини щодо відсутності у відповідача документально оформленого права користування землею, оскільки відсутність оформленого речового права у відповідача автоматично не означає його наявності у позивача та, відповідно, не звільняє останнього від встановленого процесуальним законодавством обов'язку доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

21. У контексті вищезазначеного Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги в пункті 11 Постанови, як такі, що прямо суперечать положенням статті 74 ГПК України (у редакції, чинній на дату прийняття постанови суду апеляційної інстанції), якою обов'язок доказування покладений саме на позивача та статті 81 цього Кодексу, згідно з якою суд може витребувати докази виключно за обґрунтованим клопотанням учасника справи та позбавлений можливості вчинити таку процесуальну дію за власною ініціативою при розгляді спору по суті.

22. З урахуванням меж перегляду справи судом касаційної інстанції, доводи касаційної скарги в пункті 12 Постанови до уваги не приймаються, оскільки зводяться до переоцінки доказів та вимог про встановлення обставин справи.

23. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд як джерелом права керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" де Суд дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого те, що якщо суди ухвалили остаточне рішення з питання, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.

24. Також Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема у справі "Устименко проти України", що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії").

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Враховуючи вищевикладене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Вовчанське лісове господарство" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/1471/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.