ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.09.2018 р. Справа № 917/146/18
м. Полтава
про стягнення 156 838,28 грн. заборгованості за договором про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.15р.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1, дов. в протоколі
від відповідача: ОСОБА_2, дов. в протоколі
Розглядається позовна заява про стягнення 156 838,28 грн. заборгованості по договору про закупівлю послуги з постачання води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р., в т.ч. 74 286,00 грн. суми основного боргу, 22 371,20 грн. - пені, 6 868,00 грн. - 3% річних, 53 313,08 грн. інфляційних втрат.
В порядку ст.ст. 46, 169 ГПК України позивач до суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 4102 від 23.04.2018р.), якою просить суд стягнути з відповідача 149 224,33 грн. по договору про закупівлю послуги з постачання води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р., в тому числі 74 286,00 грн. основного боргу, 15 149,80 грн. пені, 6 857,00 грн. 3% річних, 52 931,53 грн. інфляційні втрати. Також позивач в заяві просить стягнути з відповідача 2 352,57 грн. витрат по сплаті судового збору.
Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, наполягає. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач порушив його права, у зв'язку з невиконанням своїх договірних зобов'язань.
Ухвалою від 19.02.2018р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 19.03.2018р. на 10 год. 30 хв. та учасникам справи запропоновано надати відповідні докази.
Представник відповідача в судовому засіданні 20.09.2018 р. та у відзиві на позов (вх. № 2728 від 14.03.2018р.) суму боргу в розмірі 74 286,00 грн. визнає в повному обсязі, а в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат просить суд відмовити позивачу, посилаючись на те, що відповідач є державною установою та для здійснення оплати за спожиту воду природну отримує кошти з державного бюджету у відповідності з затвердженим в установленому порядку кошторисом доходів та видатків на відповідний рік, тому при здійсненні розрахунку керується визначеними чинним законодавством нормами, зокрема, ч. 1 ст. 48, ст. 49 Бюджетного кодексу України, п. 43 Постанови КМУ від 28.02.2002 р. № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ».
Відповідач вказує, що ним виконувались умови п. 4.1 договору № 4-Т/Л/2/15 від 01.01.2015р. і платежі здійснювались у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України, то порушення зобов'язання у даному випадку відсутнє і в діях відповідача відсутня основна складова господарсько-правової відповідальності, а саме, вина. Відповідач згідно затвердженого кошторису на 2015 рік здійснив всі залежні від нього заходи для розпорядження бюджетними коштами для розрахунку і недопущення зростання заборгованості за спожиту воду природну з позивачем в межах своїх повноважень на виконання державного бюджету, і тому вжив всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Крім того, відповідач зазначає, що кошторисами не передбачається видатків з державного бюджету для погашення таких витрат як неустойка, інфляційні та 3% річних, тому коштів на погашення таких нарахувань у відповідача немає.
Відповідач у відзиві також посилається на зменшення розміру пені, яке передбачено ч.3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, постановою Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».
Ухвалою суду від 20.03.2018 р. продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів та призначено розгляд справи на 23.04.2018р. на 14.00 год.
Позивач у відповіді на відзив (вх. № 4101 від 23.04.2018р.) зазначає, що твердження відповідача про те, що в його діях відсутня основна складова господарсько-правової відповідальності, а саме вина, посилаючись на те, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для розпорядження бюджетними коштами для розрахунку і недопущення зростання заборгованості за спожиту воду природну, Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» відхиляє, так як Державною установою «Полтавська виправна колонія (№64)» жодного разу не здійснено спроб на погашення заборгованості попередніх періодів, починаючи з січня місяця 2015 р. по договору про закупівлю води природної за державні кошти №4-Т/К/2/15 від 01.01.2015 р.
В судовому засіданні 23.04.2018р. оголошувалась перерва до 23.05.2018р. до 10.00 год.
Від відповідача надійшло заперечення (вх. № 4955 від 18.05.2018 р.), в якому відповідач суму основного боргу за поставлену воду природну по договору № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015 р. визнає в повному обсязі, а щодо стягнення з нього пені, інфляційних нарахувань та 3% річних заперечує, обґрунтовуючи тим, що позивач посилається на п.7.1 договору, яким встановлено відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором. Проте, відповідач зазначає, що пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за постачання води природної проводяться шляхом оплати замовником (відповідачем) після пред'явлення учасником рахунка на оплату відповідно до вимог Бюджетного кодексу України.
Відповідач, посилаючись на ч.1 ст.48, ст. 49 Бюджетного кодексу України, зазначає, що відповідач є бюджетною неприбутковою організацією, що утримується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідач наполягає, що ним виконувались умови п.4.1 договору № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015 р. і платежі здійснювались у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України, то порушення зобов'язання у даному випадку відсутнє.
Відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення і оплата поставленої води природної проводилась в розмірах, визначених кошторисом і в терміни надходження коштів з державного бюджету, які від нього не залежать. Тому, відповідач виконував свої зобов'язання згідно п.4.1 договору №4-Т/К/2/15 від 01.01.2015 р. щодо розрахунків за воду природну, і відповідно, не повинен відповідати за прострочення термінів сплати, адже, було дотримано всіх норм Бюджетного кодексу України.
Крім того, відповідач зазначив, що кошторисами не передбачається видатків з державного бюджету для погашення таких витрат як неустойка, інфляційні та 3% річних, тому коштів на погашення таких нарахувань у відповідача немає і не існуватиме в подальшому. Нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних є безпідставним і у випадку стягнення з установи таких надмірно великих порівняно з сумою боргу штрафних санкцій призведе до неможливості їх погашення, що в свою чергу вплине на нормальне функціонування установи внаслідок примусового їх стягнення.
23.05.2018р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.07.2018р. на 14.00 год.
23.07.2018р. судове засідання не відбулося в зв'язку з перебуванням судді на лікарняному та з виходом судді з лікарняного 06.08.2018р. ухвалою судом призначено розгляд справи на 03.09.2018р. на 10.00 год.
В судових засіданнях оголошувались перерви: 03.09.2018р. - до 10.09.2018р. до 15.00 год., 10.09.2018р. до 20.09.2018р. до 9 год. 30 хв.
В судовому засіданні 20.09.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:
Між Полтавською виправною колонією управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64) (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» (учасник) був укладений договір про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р.(а.с.11-13).
Згідно абзацу 3 п.1.2. Статуту Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (а.с. 60-64) рішенням загальних зборів акціонерів товариства (протокол № 2 від 26.04.2017р.) змінено найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" на Приватне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" (далі позивач) у зв'язку з приведенням його у відповідність із Законом України «Про акціонерні товариства».
Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 3679/44/5 від 15.12.2016р. Про перейменування державної установи «Полтавська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64)» та затвердження положення про неї у новій редакції, перейменовано державну установу «Полтавська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64)» (ідентифікаційний код 08731826) у державну установу «Полтавська виправна колонія (№64)» (далі-відповідач) та затверджено положення про державну установу «Полтавська виправна колонія (№64)» у новій редакції (а.с. 78).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назва відповідача Державна установа «Полтавська виправна колонія (№64), (а.с.77).
Відповідно до п. 1.1 договору учасник (позивач) зобов'язується у 2015 році надати замовникові воду природну, а замовник (відповідач) прийняти і оплатити її.
Відповідно до п. 2.1 цього договору позивач повинен виконати роботи щодо надання (передачі, поставки) відповідачу води природної із дотриманням граничних показників якості товару, визначених державним стандартом.
Відповідно до п. 3.1 вказаного договору сума визначена у договорі становить 967 200,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Відповідно п.3.3 договору сума визначена у договорі може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
Поставка води природної проводиться відповідачу на протязі 2015 р., але не більше суми визначеної у договорі (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.3 вказаного договору облік кількості використаної води відповідачем здійснюється за показаннями його водолічильників. Зняття показань водолічильників здійснюється один раз на місяць.
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за постачання води природної проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення позивачем рахунка на оплату відповідно до вимог Бюджетного кодексу України. До рахунка додається акт виконаних робіт (п. 4.2). Розрахунковий період оплати послуг один місяць. Відповідач зобов'язаний вносити плату за надані послуги до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.3 договору).
Відповідно до п. 6.1.1 договору відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за воду природну (при наявності бюджетного фінансування). Приймати надану послугу згідно з актом про обсяг спожитої води природної, а також має право зменшувати обсяг закупівлі послуги та суму, визначену у договорі залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять зміни до цього договору (п.6.2.3.договору).
Відповідно до п. 7.2 договору у випадку порушення відповідачем терміну оплати послуг учасник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від неоплаченої суми.
На виконання умов договору позивач відповідачу здійснив постачання води природної (питна вода), що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг) (а.с. 14-26): №3 від 21.01.2015р., № 39 від 12.02.2015р., №86 від 20.03.2015р., №135 від 22.04.2015р., №172 від 25.05.2015р., №189 від 22.06.2015р., №208 від 15.07.2015р., №226 від 18.08.2015р., № 245 від 21.09.2015р., №268 від 20.10.2015р., № 274 від 27.10.2015р., № 311 від 24.11.2015р., №353 від 16.12.2015р. на загальну суму в розмірі 660 329,76 грн.
Позивач зазначає, що згідно акту виконання робіт (надання послуг) №3 від 21 січня 2015 року на суму 46 931,52 грн. відповідач повинен був здійснити розрахунок до 10 лютого 2015 року, але даних розрахунків не здійснено, тому за відповідачем рахується заборгованість з 10.02.2015 року в сумі 46 931,52 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №39 від 12 лютого 2015 року на суму 49 498,32 грн. відповідачем 16 лютого 2015 року сплачено суму, але не в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №80 від 16.02.2015 року на суму 46 871,52 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у лютому) та №81 від 16.02.2015 р. на суму 60,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у лютому), разом сума складає 46 931,52 грн.
Заборгованість за лютий місяць 2015 р. по договору з 10 березня 2015 року становить 2 566,80 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №86 від 20 березня 2015 року на суму 47 682,96 грн. відповідачем 23 березня 2015 року сплачено суму, але не в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №204 від 23.03.2015 року на суму 34 511,87 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у березні)
Заборгованість за березень місяць 2015 р. по Договору з 10 квітня 2015 року становить 13 171,09 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №135 від 22 квітня 2015 року на суму 48 218,64 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів позивачу 24 квітня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №313 від 24.04.2015 року на суму 47 518,64 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за квітень) та №314 від 24.04.2015 р. на суму 700,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за квітень), разом сума складає 48 218,64 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №172 від 25 травня 2015 року на суму 51 075,60 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів позивачу 28 травня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №390 від 28.05.2015 року на суму 50 775,60 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за травень) та №391 від 28.05.2015 р. на суму 300,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за травень), разом сума складає 51 075,60 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) № 189 від 22 червня 2015 року на суму 49 356,96 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів 24 червня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №479 від 24.06.2015 року на суму 49 156,96 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за червень) та №480 від 24.06.2015 р. на суму 200,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за червень), разом сума складає 49 356,96 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №208 від 15 липня 2015 року на суму 60 613,68 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів 24 липня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №558 від 24.07.2015 року на суму 300,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у липні) та №559 від 24.07.2015 р. на суму 60 313,68 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у липні), разом сума складає 60 613,68 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №226 від 18 серпня 2015 року на суму 76 818,00 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів 25 серпня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №669 від 25.08.2015 року на суму 76 618,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за серпень) та №670 від 25.08.2016 р. на суму 200,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у липні), разом сума складає 76 818,00 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №245 від 21 вересня 2015 року на суму 61 737,12 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів 25 вересня 2015 року в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №763 від 25.09.2015 року на суму 61 437,12 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за вересень) та №764 від 25.09.2016 р. на суму 300,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у липні), разом сума складає 61 737,12 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №268 від 20 жовтня 2015 року на суму 14 999,78 грн. та №274 від 27 жовтня 2015 року на суму 49 951,42 грн. розрахунок за надані послуги відповідач здійснив 22 жовтня 2015 року, що підтверджено платіжним дорученням №835 від 22.10.2015 року на суму 14 999,78 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у жовтні) та платіжними дорученнями №855 від 28.10.2015 р. на суму 49 751,42 грн. та 200,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за жовтень), разом сума складає 49 951,42 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №311 від 24 листопада 2015 року на суму 64 951,20 грн. оплату за отримані послуги відповідач провів позивачу 04 грудня 2015 року не в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням №978 від 04.12.2015 року на суму 20 573,47 грн. (призначення платежу: опл. водоп. за листопад).
Заборгованість за листопад місяць 2015 р. по договору з 10 грудня 2015 року становить в сумі 44 377,73 грн.
Згідно акту виконання робіт (надання послуг) №353 від 16 грудня 2015 року на суму 38 494,56 грн. розрахунок за надані послуги відповідачем було проведено 15 грудня 2015 року (проведено банком 16.12.2015 р.), що підтверджено платіжним дорученням №1043 від 15.12.2015 року на суму 61 755,70 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у грудні) та платіжним дорученням №1044 від 15.12.2015 року на суму 500,00 грн. (призначення платежу: опл. водоп. у грудні)., разом складає 62 255,7 грн.
Оплата по договору у грудні здійснена в повному обсязі. Залишок невикористаних коштів за надані послуги в сумі 23 761,14 грн. частково погашає заборгованість у листопаді місяці.
Отже заборгованість за листопад місяць 2015 р. по договору з 10 грудня 2015 року становить в сумі 20 616,59 грн.
01.12.2016 року здійснено повернення коштів у сумі 3 000,00 грн.
29.12.2016 року здійснено повернення коштів у сумі 6 000,00 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 74 286,00 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2012 р. 01.02.2018 р. (а.с. 88).
В порядку досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача претензії щодо наявності та сплати боргу (а.с.34,36), лист №12/16-018143 від 09.11.2017р. з актами звірки взаємних розрахунків, (а.с. 40-44).
Відповідач у відповідях на претензії позивача визнавав заборгованість та зобовязувався погасити заборгованість у найближчий час. (а.с. 35, 39).
Відповідач суму основного боргу в розмірі 74 286,00 грн. визнав у відзиві на позов та у запереченні (а.с.70-74, 158-161), а також його представник в судовому засіданні.
Позивач в заяві про зменшення позовних вимог зазначає, по договору № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р. про закупівлю води природної за державні кошти відповідач свою заборгованість перед товариством в повному обсязі не погасив і у відповідача перед позивачем рахується 74 286,00 грн. основного боргу, 15 149,80 грн. пені, 6 857,00 грн. 3% річних, 52 931,53 грн. інфляційні втрати.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України - порушенням зобов'язання є і невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Наданими сторонами доказами підтверджується факт існування між сторонами правовідносин, які виникли на підставі договору про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р.
Позивач перед відповідачем свої зобов'язання по вказаному договору виконав належним чином, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт (надання послуг), (а.с. 14-26).
Відповідно до п. 4.3 договору визначений строк оплати відповідачем за надані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.
Заборгованість відповідача перед позивачем становить 74 286,00 грн., що підтверджена матеріалами справи.
Доказів погашення боргу відповідачем не надано.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 74 286,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню, як така, що обгрунтована та визнана відповідачем.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки.
Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 7.2 договору у випадку порушення відповідачем терміну оплати послуг учасник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від неоплаченої суми.
Позивачем заявлено до стягнення 15 149,80 грн. пені, 6 857,00 грн. 3% річних, 52 931,53 грн. інфляційних втрат.
Судом здійснено перерахунок 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" та встановлено, що сума 3% річних становить 6 856,85 грн., а саме:
-по акту виконання робіт (надання послуг) №3 від 21.01.2015р. на суму 46 931,52 грн. , на суму боргу 46 931,52 грн. за період з 10.02.2015р. по 01.02.2018р. 3% річних становить 4 192,98 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 39 від 12.02.2015р. на суму 49 498, 32 грн., на суму боргу 2 566, 80 грн. за період з 10.03.2015р. по 01.02.2018р. 3% річних становить 223,00 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) №86 від 20.03.2015р. на суму 47 682,96 грн., на суму боргу 13 171,09 грн. за період з 10.04.2015р. по 01.02.2018р. 3% річних становить 1 112,87 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 311 від 24.11.2015р. на суму 64 951,20 грн., на суму боргу 20 616,59 грн. за період з 10.12.2015р. по 01.02.2018р. 3% річних становить 1 328,00 грн.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 857,00 грн. 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 6 856,85 грн. В решті вимог про стягнення з відповідача 3% річних слід відмовити.

Відповідно до розрахунку позивача, перевіреним судом, інфляційні нарахування становлять 52 931,53 грн., а саме:
-по акту виконання робіт (надання послуг) №3 від 21.01.2015р. на суму 46 931,52 грн., на суму боргу 46 931,52 грн. за період з 10.02.2015р. по 01.02.2018р. інфляційні нарахування становлять 37 637,99 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 39 від 12.02.2015р. на суму 49 498, 32 грн., на суму боргу 2 566,80 грн. за період з 10.03.2015р. по 01.02.2018р. інфляційні нарахування становлять 1 825,16 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) №86 від 20.03.2015р. на суму 47 682,96 грн., на суму боргу 13 171,09 грн. за період з 10.04.2015р. по 01.02.2018р. інфляційні втрати становлять 7 171,44 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 311 від 24.11.2015р. на суму 64 951,20 грн., на суму боргу 20 616,59 грн. за період з 10.12.2015р. по 01.02.2018р. інфляційні втрати становлять 6 296,94 грн.
Вимога позивача про стягнення з відповідача 52 931,53 грн. інфляційних втрат підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Стосовно нарахування суми пені по договору про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р. в сумі 15 149,80 грн., суд зазначає наступне:
- по акту виконання робіт (надання послуг) №3 від 21.01.2015р. на суму 46 931,52 грн., на суму боргу 46 931,52 грн. за період з 10.02.2015р. по 10.08.2015р. сума пені становить 8 494,51 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 39 від 12.02.2015р. на суму 49 498, 32 грн., на суму боргу 2 566, 80 грн. за період з 10.03.2015р. по 10.09.2015р. сума пені становить 472,14 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) №86 від 20.03.2015р. на суму 47 682,96 грн., на суму боргу 13 171, 09 грн. за період з 10.04.2015р. по 10.10.2015р. сума пені становить 2 410,31 грн.;
-по акту виконання робіт (надання послуг) № 311 від 24.11.2015р. на суму 64 951,20 грн., на суму боргу 20 616, 59 грн. за період з 10.12.2015р. по 10.06.2016р. сума пені становить 3 772,84 грн.
Таким чином, позивач правомірно нарахував суму пені в розмірі 15 149,80 грн. по договору про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р.
Але, згідно чинного законодавства та враховуючи, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою, суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої пені, виходячи з наступного.
Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи те, що відповідач є бюджетною неприбутковою установою, яка утримується за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел не заборонених законом та установа є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня у відповідності з затвердженим в установленому порядку кошторисом доходів та видатків на відповідний рік, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов'язань за договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд зменшує розмір пені на 50%.
При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за несвоєчасну оплату отриманих послуг з постачання води природної пені в сумі 7 574,90 грн., 6 856,85 грн. 3% річних, 52 931,53 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги в сумі 149 224,33 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 141 649,28 грн., як такі, що обґрунтовані та підтверджені наявними в справі доказами.
В задоволенні решти вимог слід відмовити за їх безпідставністю.
Суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що порушення строків оплати виникло не з вини відповідача, з огляду на наступне.
Не зважаючи на те, що у спірних договірних відносинах між позивачем та відповідачем залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, а відносяться до цивільно-правових. Для таких цивільно-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто, бюджетна установа, як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобовязань за договірними відносинами.
Так, у договорі про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р. стороною яких є бюджетна установа відповідач, договір укладений на 1 рік, оскільки кошторис витрат бюджетних коштів розробляється на рік. Але в договорі зазначається вартість робіт.
Згідно з вимогами частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Ні Цивільний кодекс України, ані Господарський кодекс України при визначенні відповідальності за укладеними договорами не виділяють бюджетні установи в окрему категорію і не встановлюють для них будь-які окремі правила.
Так, за нормами чинного законодавства, будь-які майново-господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають на підставі договорів і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. При цьому, відповідна особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).
Якщо бюджетна установа не здійснить оплату за товар або виконані роботи чи послуги в установлені договором строки, вона несе таку саму відповідальність, як і будь-який інший субєкт господарювання та сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, а також пеню та інші штрафні санкції.
При цьому, відсутність бюджетного призначення на фінансування відповідних робіт (послуг) не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплатити роботи чи послуги, оскільки останні, в свою чергу, мають право призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт (товарів, послуг) та не приймати їх результати.
Така позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 15.05.2012р. №11/446/3-28гс12.
Згідно п. 1.3. договору про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р. обсяги закупівлі води природної можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Відповідач має право зменшувати обсяг закупівлі послуги та суму, визначену у договорі, залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять зміни до цього договору (п.6.2.3.договору).
Відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до п. 8.1. договору про закупівлю води природної за державні кошти № 4-Т/К/2/15 від 01.01.2015р. сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012р. у справі № 11/446/3-28гс12 зазначив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для не проведення розрахунків, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.
Тобто, в будь-якому випадку зобовязання за відповідними правочинами повинні виконуватися сторонами договору в повному обсязі і відсутність бюджетного фінансування не є підставою як для припинення зобовязань так і для звільнення від відповідальності за невиконання умов договору.
Таким чином, в судовому порядку грошова заборгованість за надані роботи (послуги) з відповідача бюджетної установи стягується на загальних підставах.
Крім того, згідно ст. 331 ГПК України відповідач має право звернутися до суду з заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.129,232,233, 236-241 ГПК України, суд, -
1. Позов задовольнити частково.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. В решті вимог відмовити.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повне рішення складено 01 жовтня 2018 року

Суддя Солодюк О.В.