ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р. Справа №904/68/18

м.Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (головуючий), суддів Кордюк Г.Т., Малех І.Б.

секретар судового засідання Шевчук Н.

за участі представників: позивача - адвокат ОСОБА_2, відповідача 2 - адвокат ОСОБА_3

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року (суддя Максимів Т.В.) у справі № 904/68/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк та до Приватного акціонерного товариства Прикарпаттяобленерго про солідарне стягнення 441 540,86 грн за простим векселем

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача - 1 Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (правонаступник Українського кредитного банку) та до відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго» (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго», яке було правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго»). Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно 441540,86 грн., з яких: 147287,67 грн. - 6% річних та 294 253,19 грн. інфляційних втрат за простим векселем №570 від 04 травня 2000 року.

Господарський суд Дніпропетровської області, керуючись приписами ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, передав справу № 904/68/18 за виключною підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачі не виконали зобовязання щодо оплати простого векселя №565 в строк, що настав 18 квітня 2015 року, а тому на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України зобовязані сплатити інфляційні втрати в сумі 294253,19 грн., а на підставі ст. 48 ОСОБА_4 закону про переказні векселі та прості векселі зобовязані сплатити 6% річних в сумі 147 287,67 грн.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 16 травня 2018 року у справі №904/68/18 відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення мотивоване тим, що позивач не довів факту предявлення оригіналу векселя №570 відповідачу - 2, не вчинив протест векселя, чим позбавив відповідача можливості пересвідчитися у тому, що позивач є законним векселедержателем оригіналу векселя та засвідчити на оригіналі векселя виконання ним свого обовязку щодо оплати. Крім цього, станом на 21 березня 2018 року Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго» (відповідач - 2) оплатило позивачу простий вексель №570 у повному обсязі.

Щодо позовних вимог до відповідача -1, то вексель №570 був індосований Україниським кредитним банком із застереженням "Платити наказу: без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Таке застереження означає, що індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у справі № 904/68/18, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права ст. ст. 196, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 48 ОСОБА_4 Закону та норм процесуального права ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх обставин справи. Зазначає, що листом від 09 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача - 2 про оплату до 12.00 17 квітня 2015 року восьми векселів на загальну суму 8 000 000 грн. (у тому числі векселя №570 на суму 1 000 000,00 грн.), які знаходяться у власності ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Таким чином, вимоги щодо оплати за векселем у строк зазначений вище та нарахування 6% річних у відповідності до ОСОБА_4 закону про переказний та простий векселі є законними, що не враховано місцевим господарським судом при прийнятті рішення.

Крім цього, вказує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року у справі № 904/9100/15 досліджено обставини щодо стягнення суми основної заборгованості за векселем №570 та надано юридичну оцінку усім доказам, в тому числі і листу від 09 квітня 2015 року, які підтверджують факт не виконання зобовязання відповідачем щодо оплати за векселем у строки встановлені позивачем. Вважає, що зобовязання за векселем №570 є грошовими, а тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обовязковим та законним в Україні, що також не взято до уваги місцевим господарським судом.

Відповідач 1 - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») у відзиві зазначає, що спірний вексель був індосований із застереженням "Платити наказу: без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. При цьому, зазначено, що зробивши таке застереження індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем. Просить, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ НАК Нафтогаз України на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у справі №904/68/18.

Відповідач 2 - Приватне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго») апеляційну скаргу заперечує, оскаржуване рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, як законне і обґрунтоване.

Наголошує, що простий вексель №570 виданий зі строком платежу «за предявленням», і такий повинен був належним чином предявлений векселедержателем протягом року, тобто з 01 січня до 31 грудня 2015 року (ст. 33, 34 ОСОБА_4 Закону). Векселедержатель ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не предявив боржнику ПАТ «Прикарпаттяобленерго» оригінал векселя з дотриманням вимог ст. 33, 34 ОСОБА_4 Закону, а надіслав копію векселя поштою, як додаток до листа від 09 квітня 2015 року, у якому вказано вимогу оплатити до 17 квітня 2015 року вісім векселів, у тому числі й простий вексель №570. Позивач не надав доказів ухилення товариства від отримання оригіналу векселя. Вважає, що оскільки не було належного предявлення позивачем простого векселя до оплати, обовязок ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» щодо здійснення платежу за цим векселем виник після прийняття Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 21 лютого 2018 року у справі №904/9100/15 про стягнення 995 000 грн. за простим векселем №570. Вексель №570 оплачений ПАТ «Прикарпаттяобленерго» повністю 21 березня 2018 року (до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року у справі № 904/9100/15), а тому вважає, що немає підстав для нарахування відсотків, згідно ст. 48 ОСОБА_4 закону про переказні векселі та прості векселі. Щодо стягнення 3% річних то посилається на ст. 48 ОСОБА_4 закону про переказні векселі та прості векселі, якою не передбачено покладення на особу зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції та 3% річних. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну і необгрунтовану.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача 2 апеляційну скаргу заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення представників сторін, розглянув матеріали справи та вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у справі № 904/68/18 слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи ВАТ "Прикарпаттяобленерго" емітовано простий вексель №570 на суму 1 000 000 грн. зі строком платежу " по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року". За цим векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго", зобовязалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку.

На простому векселі №570 Український кредитний банк проставив бланковий індосамент «Платити наказу: без обороту на мене», підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач), як держатель простого векселя № 570 від 04 травня 2000 року, листом від 9 квітня 2015 року №26-2586/1.2-15 звернулось до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» з пропозицією оплатити до 12-00 години 17 квітня 2015 року вісім векселів, у тому числі й вексель №570 на суму 1 000 000 грн.

До листа ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було додано копії восьми векселів на 8 аркушах.

Оригінал векселя №570 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" додало до позову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ "Акцент-Банк" та до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 1 000 000,00 грн. за простим векселем №570 від 04.05.2000. Позов було подано до Господарського суду Дніпропетровської області.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 21 лютого 2018 року у справі № 904/9100/15 позов задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь Національної акціонерної компанія "Нафтогаз України" 995 000 грн. за простим векселем №570 від 04.05.2000. У позові до ПАТ "Акцент-Банк" відмовив. Повний текст рішення складено 05 березня 2018 року.

До набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року у справі № 904/9100/15 ПАТ "Прикарпаттяобленерго" оплатило ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повну вартість простого векселя №570 від 04.05.2000, що підтверджено платіжними дорученнями №5933 від 12 грудня 2017 року та №9536 від 21 березня 2018 року.

Сторони підтверджують наведені обставини справи №904/68/18.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 441540,86 грн., з яких: 147287,67 грн. - 6% річних та 294 253,19 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати за простим векселем №570 від 04 травня 2000 року, нарахованих з 18 квітня 2015 року до 30 вересня 2017 року.

За визначенням ч. 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок" вексель - це папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Закон України "Про обіг векселів в Україні" (стаття 1) визначає особливості обігу векселів в Україні. Статтею 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" визначено, що векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм ОСОБА_4 закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені). Простий вексель - це вексель, що містить просте і нічим не обумовлене зобов'язання векселедавця (боржника) сплатити після збігу встановленого терміну певну суму грошей векселедержателю (кредиторові). Таке зобов'язання надає векселедержателю (власнику чи пред'явникові) безумовне право вимагати з особи, яка видала вексель, сплати зазначеної у тексті векселя грошової суми.

Статтею 75 ОСОБА_4 закону визначено, що простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 76 ОСОБА_4 закону визначено, що простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Статтею 77 ОСОБА_4 закону передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються положення: які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

Главою V ОСОБА_4 закону унормовано строк платежу. Зокрема установлено, що переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату (ст.33). Переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати (ст.34). Строк платежу за переказним векселем, що підлягає сплаті у визначений строк від пред'явлення визначається або датою акцепту, або датою протесту (ст.35).

Статтею 67 ОСОБА_4 закону передбачено, що кожний держатель переказного векселя має право знімати з нього копії. Копія повинна точно відтворювати оригінал, включаючи індосаменти і всі інші позначки, що містяться у ньому. На ній має бути вказано, до якого місця вона доведена. Вона передається шляхом індосаменту і забезпечується авалем таким же чином і з такими ж наслідками, що й оригінал.

Статтею 68 ОСОБА_4 закону визначено, що у копії зазначається особа, в якої знаходиться оригінал документа. Остання зобов'язана вручити зазначений документ законному держателю копії. Якщо вона відмовляється це зробити, то держатель не може використати своє право регресу проти осіб, які здійснили передачу копії шляхом індосаменту або забезпечили її авалем, доти, доки він не здійснить протест про те, що оригінал не був вручений йому на його вимогу. Якщо оригінал документа, після останнього індосаменту до знімання копії, містить застереження "починаючи звідси, індосамент є дійсним лише, якщо він зроблений на копії" або інше рівнозначне застереження, то індосамент, вчинений після цього на оригіналі, є недійсним.

Отже, вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя. Простий або акцептований переказний вексель строком платежу за предявленням підлягає оплаті в день його належного предявлення до платежу у визначеному у векселі місці платежу. Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі, і не за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належними чином. Держатель векселя має право знімати з нього копії. Копія векселя повинна відповідати вимогам статей 67, 68 ОСОБА_4 закону.

ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як держатель простого векселя №570 від 04.05.2000, листом від 9 квітня 2015 року №26-2586/1.2-15 звернулось до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» з пропозицією оплатити до 12-00 години 17 квітня 2015 року вісім векселів, у тому числі й вексель №570 на суму 1 000 000 грн. До листа було додано копії восьми векселів на 8 аркушах.

Проте позивач не довів, а у матеріалах справи відсутні докази того, що додана до листа від 9 квітня 2015 року №26-2586/1.2-15 копія простого векселя №570 виконана з дотриманням вимогам статей 67, 68 ОСОБА_4 закону. А надсилання названого листа з неналежною копією векселя №570 не можна вважати пред'явленням відповідачу -2 простого векселя №570 й, відповідно настання 18 квітня 2015 року строку платежу за цим векселем.

Також позивач не назвав і не надав суду інших доказів пред'явлення простого векселя №570 для платежу відповідачу-2 та ухилення останнього від одержання векселя і виконання вексельного зобов'язання.

Відтак, 18 квітня 2015 року у ПАТ «Прикарпаттяобленерго» не настав строк платежу за простим векселем №570 на суму 1 000 000 грн.

Оригінал простого векселя №570 ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подала Господарському суду Дніпропетровської області, який розглядав справу №904/9100/15 і рішенням від 21 лютого 2018 року задовольнив позов частково - стягнув з ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь Національної акціонерної компанія "Нафтогаз України" 995 000 грн. за простим векселем №570. У позові до ПАТ "Акцент-Банк" відмовив.

У рішенні Господарський суд Дніпропетровської області констатував, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя №570, випущеного ВАТ «Прикарпаттяобленерго» (правонаступником якого є ПрАТ «Прикарпаттяобленерго») і за яким емітент зобовязався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу один мільйон гривень. Вексель №570 був індосований Українським кредитним банком із застереженням «Платити наказу: без обороту на мене», тому ПАТ "Акцент-Банк" (правонаступник ЗАТ «Український кредитний банк») не відповідає за платіж по цьому векселю. ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» під час розгляду справи частково, у сумі 5 000,00 грн. оплатило простий вексель №570 позивачу, тому стягненню підлягають 995 000 грн. З цієї підстави Господарський суд Дніпропетровської області у справі №904/9100/15 відмовив позивачу в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за простим векселем №570, а належним платником за простим векселем № 570 визнав ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» (відповідач -2).

До набрання означеним рішенням законної сили у справі №904/9100/15 ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» оплатило ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повну вартість простого векселя №570 від 04.05.2000, що підтверджено платіжними дорученнями №5933 від 12 грудня 2017 року та №9536 від 21 березня 2018 року.

До набрання означеним рішенням законної сили у справі №904/9100/15 ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» оплатило ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повну вартість простого векселя №570 від 04.05.2000, що підтверджено платіжними дорученнями №5933 від 12 грудня 2017 року та №9536 від 21 березня 2018 року.

Отже, з урахуванням наведених обставин справи відповідач - 2 не порушив зобов'язання з оплати простого векселя №570 від дати настання строку платежу за цим векселем. Тому немає законних підстав для застосування статті 48 ОСОБА_4 закону, яким передбачено право держателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу і стягнення з відповідача -2 на користь позивача 147 286,67 грн. (6% річних).

Також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача-2 інфляційних втрат у сумі 294 253,19 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за період прострочення оплати векселя №570 визначений позивачем з 18 квітня 2015 року до 30 вересня 2017 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність боржника за невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_4 закон про переказні векселі та прості векселі (далі - ОСОБА_4), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_4 закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Статтею 48 ОСОБА_4 закону передбачено право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Таким чином, застосування норм Цивільного кодексу України, які регулюють відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання до правовідносин, пов'язаних із обігом векселів, можливе лише у випадку вказівки на це в актах вексельного законодавства, що зазначені в Законі України "Про обіг векселів в Україні".

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_4 законом не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ОСОБА_4 законі, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, у зв'язку з чим правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача-2 інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» (відповідач 1).

Статтею 15 ОСОБА_4 закону визначено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлене протилежне.

Як зазначено вище, Український кредитний банк (правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк») проставив на простому векселі №570 бланковий індосамент «Платити наказу:без обороту на мене», підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені статтями 43 - 49 ОСОБА_4 закону. Зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем.

Таким чином, відповідач -1 зняв із себе відповідальність за невиконання зобовязань боржником (векселедавцем) за невиконання ним зобовязань за простим векселем №570.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ "Акцент Банк", на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог до ПАТ "Акцент Банк".

Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені обставини справи і приписи закону дають підстави для висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у справі № 904/68/18 постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірного висновку суду першої інстанції про відмову у позові та відповідність такого висновку обставинам справи.

Судовий збір за подання апеляційної скарги суд покладає на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року у справі № 904/68/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27.09.2018.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Г.Т. Кордюк

суддя І.Б. Малех