ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 Справа №910/18413/17

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”, м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Київ, в особі: Регіональної філії “Львівська залізниця”, м. Львів

про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 25 750,38 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Куць М.Я.

За участю представників:

Від позивача: не з’явився.

Від відповідача: не з’явився.

Технічна фіксація не здійснювалася.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” до відповідача: Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі: Регіональної філії “Львівська залізниця” про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 25 750,38 грн.

Ухвалою суду від 06.12.2017р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 23.01.2018р.

15.12.2017р. набрав чинності новий ГПК України, відповідно до п.9 ч.1 р.ХІ Перехідних положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 та частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Відтак, розгляд даної справи проводитися за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.01.2018р. підготовче судове засідання відкладено на 06.02.2018р.

Ухвалою суду від 06.02.2018р. підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 01.03.2018р.

Ухвалою суду від 01.03.2018р. розгляд справи відкладено на 13.03.2018р.

Ухвалою суду від 13.03.2018р. зупинено провадження у справі №910/18412/17 до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справах №914/2771/16, №914/2772/16.

Ухвалою суду від 16.05.2018р Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвалою від 17.09.2018р. провадження у справі №910/18412/17 поновлено. Призначено судове засідання на 27.09.2018р.

Позивач та відповідач в судове засідання на 27.09.2018р. явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи рекомендованим листом.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам’яне марки Г 0-100: по накладній №49649429 від 24.04.2017р. у вагон №61847703 в кількості 69550 кг, у вагон №61603601 в кількості 69400 кг.

Згідно з накладними, навантаження відбулося на рівні бортів, поверхня вказаного вантажу маркована однією борозною катка ущільнювача.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з накладною №49649429 Залізниця прийняла у ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на станції Добропілля Донецької залізниці для перевезення вказане вугілля та зобов’язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго». Відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» є структурною одиницею публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго».

На станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці 27.04.2017р. були складені комерційні акти №450003/140, №450003/141.

Відповідно до комерційного акту №450003/140 при контрольному переважуванні вагону №61847703 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 86550 кг, тара - 23900 кг, нетто - 62650 кг, що менше вантажного документу на 6900 кг. За рухом поїзду над 1-2 та 6-7 люками є поглиблення довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 60 см. В місці поглиблення маркування відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Течі вантажу немає. Розвантажувальні люки з обох боків зачинені.

Відповідно до комерційного акту №450003/141 при контрольному переважуванні вагону №61603601 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 87350 кг, тара - 23400 кг, нетто - 63950 кг, що менше вантажного документу на 5450 кг. За рухом поїзду над 1-2 та 6-7 люками є поглиблення довжиною 300 см. шириною 280 см, глибиною 60 см. В місці поглиблення маркування відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Течі вантажу немає. Розвантажувальні люки з обох боків зачинені.

Як зазначено в позовній заяві, з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, нестача вантажу у вагоні №61847703 становить 6900-695,5=6204,5кг; у вагоні №61603601 становить 5450-694=7456кг.

За розрахунком позивача, вартість недостачі, з урахуванням норми природної втрати у вагоні у вагоні №61847703 з урахуванням норми природної втрати складає 14576,73грн. із розрахунку: 6204,5кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2349,38грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ); у вагоні №61603601 з урахуванням норми природної втрати складає 11173,65грн. із розрахунку: 4756кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 2349,38грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

Перед зверненням до суду вантажоодержувачем: ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі керівника і головного бухгалтера на накладній зроблено переуступний напис на право пред'явлення позову позивачу.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків на суму 25750,38грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши наступне.

Частиною 2 ст. 114 Статуту залізниць встановлено, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а відповідно до ч. 2 п. 27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів завантажених у вологому стані.

Відповідач зазначив, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, та є предметом спору - позивачем не надано. При цьому, відповідач звернув увагу, що проведення компенсації в розмірі 25750,38 грн. позивачем належними доказами не доведено.

Згідно з п. 3.21. роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Ст. 111 Статуту залізниць України передбачені випадки звільнення від відповідальності залізниці, зокрема, у випадку коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без них, коли таке перевезення дозволено Правилами перевезення вантажів.

На думку відповідача, обставини справи та норми законодавства передбачають відсутність причинного зв’язку між дією перевізника та втратою або ушкодженням вантажу, а отже, і відсутність його вини.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За змістом статті 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Абзацом 1 статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до абзацу 2 статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 1 статті 623 ЦК України, встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Частиною 2 статті 623 ЦК України, передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, довідки б/н б/д (долучено до матеріалів справи), на підставі яких позивач вираховував вартість втраченого вантажу, не є належним та допустимим доказом у розумінні статтей 74, 76, 77 ГПК України, - дійсної вартості втраченого вантажу.

При цьому, до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів оплати позивачем товару. Ухвалою суду від 06.02.2018р. зобов’язано позивача надати докази оплати за камяне вугілля марки Г-100, яке було завантажено у вагони по накладній №49649429 від 24.04.2017р. у вагон №61847703 та у вагон №61603601.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 924 ЦК, статті 314 ГК України та статей 114 і 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Отже, позивач на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу не може посилатися лише на довідки б/н б/д (долучено до матеріалів справи) про вартість вантажу, які також недоводять факту завдання йому збитків та їх розміру від втрати недовезеного вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.02.2018р. у справі №910/13327/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 7 ,13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 08.10.2018р.

Суддя            Ділай У.І.