ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

03 жовтня 2018 р. Справа № 902/839/16

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду матеріали

за позовом: Виконуючого обов'язків керівника Бершадської місцевої прокуратури (вул.Шевченка, 4, м. Бершадь, Вінницька обл., 24400) в інтересах держави в особі: Вінницької обласної державної адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)

до: Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" (код 00294020, вул. Промислова, 1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Тростянецька районна державна адміністрація Вінницької області (вул. Соборна, 37, смт.Тростянець, Тростянецький район, Вінницька область, 24300) та Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027)

про зобов'язання повернути земельну ділянку

в межах справи № 902/839/16

за заявою: Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (код 39469566; пл. Миру, 5, м.Гайсин, Вінницька область, 23700)

до: Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" (код 00294020, вул. Промислова, 1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)

про банкрутство

за участю :

прокурор прокуратури Вінницької області: ОСОБА_1, за посвідченням

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю

від відповідача : ОСОБА_3В, за довіреністю

від ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області: ОСОБА_4, за довіреністю

від Тростянецької РДА Вінницької області : ОСОБА_5, за довіреністю

від Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області: ОСОБА_6, за довіреністю

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/839/16 про банкрутство ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

20.08.2018 року до суду надійшла позовна заява Виконуючого обов'язків керівника Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Вінницької обласної державної адміністрації про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку промислового призначення, площею 48,0 га, з кадастровим номером :05:001:0034, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради Вінницької області (поблизу с. Лукашівка).

Ухвалою суду від 22.08.2018 року вказану позовну заяву призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 19.09.2018 року та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Тростянецьку районну державну адміністрацію Вінницької області та Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

06.09.2018 року до суду від ліквідатора відповідача - ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" надійшов відзив № 233 від 31.08.2018 року на позовну заяву, в якому останній просить суд закрити провадження у даній справі, в зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки спірна земельна ділянка була повернута за актом приймання-передачі Тростянецькій районній державній адміністрації Вінницької області.

13.09.2018 року до суду від керівника Бершадської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив № 88-5194 вих-18 від 07.09.2018 року, в якій керівник прокуратури просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що в зв'язку зі змінами у законодавстві, земельна ділянка підлягає поверненню розпоряднику землі - Вінницькій обласній державній адміністрації, а не Тростянецькій районній державній адміністрації Вінницької області.

14.09.2018 року до суду від третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло пояснення № 0-2-0.6-12831/2-18 від 14.09.2018 року на позовну заяву, в якому третя особа підтримує позовні вимоги.

Зазначену вище документи були судом оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/839/16 з розгляду позовної заяви Виконуючого обов'язків керівника Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Вінницької обласної державної адміністрації до Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" про зобов'язання повернути земельну ділянку - до розгляду по суті на 03.10.2018 року.

На визначену дату в судове засідання 03.10.2018 року з'явились прокурор прокуратури Вінницької області, представники позивача, відповідача, третіх осіб та кредитора у справі про банкрутство - Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Також, судом встановлено, що 28.09.2018 року від представника позивача до суду надійшов відзив б/н від 28.09.2018 року на позовну заяву, в якому позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Суд оглянувши, поданий відзив долучив його до матеріалів справи.

В ході розгляду справи по суті, прокурор прокуратури Вінницької області підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача підтримала позицію, викладену у письмову відзиві.

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у письмову відзиві.

Представники третіх осіб підтримали позов повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд встановив наступне.

Так, зі змісту позовної заяви та наявних матеріалів справи, вбачається, що 14.12.2006 року між Тростянецькою районною державною адміністрацією Вінницької області (орендодавець) та ВАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" (орендар) укладено договір оренди землі № 111, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає на підставі розпорядження Тростянецької РДА № 439 від 05.12.2006 року в строкове платне користування земельну ділянку промислового призначення - по виробництву будівельних матеріалів, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради Вінницької області (поблизу с. Лукашівка).

Відповідно до п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 48,0 га, в тому числі: ріллі - 32,0374 га, сінокосів - 3,2332 га, кар'єрів - 12,7235 га, під ЛЕП - 0,0059 га, за рахунок земель резервного фонду Ладижинської міської ради.

Відповідно до п. 8 договору, договір укладено на десять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для видобування корисних копалин (піску), для виробництва будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 16 договору, цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, по виробництву будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 21 договору, після припинення дії договору, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 37 договору встановлено, що дія договору припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору).

Вказаний договір оренди зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель здійснено запис 11.05.2007 року за № 85.

В подальшому, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки загальною площею 48 га з кадастровим номером :05:001:0034 на території Ладижинської міської ради, про що було складено відповідний акт перевірки №153 від 25.07.2017.

За результатами проведеної перевірки було встановлено, що вищевказана земельна ділянка із земель резервного фонду Ладижинської міської ради, за межами населеного пункту знаходиться в занедбаному стані. Відповідно до договору оренди землі № 111 від 14.12.2006, укладеного терміном на 10 років (номер запису № 85 від 11.05.2007), земельна ділянка знаходилась у користуванні ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли"; на день проведення перевірки, документи, що надавали б право користування вказаною земельною ділянкою відсутні, що являється порушенням ст. 125 ЗК України, за яке передбачена відповідальність відповідно ст. 54 КУпАП.

За результатами проведеної перевірки на голову комісії з припинення діяльності ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" ОСОБА_7 25.07.2017 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, видано припис на усунення порушень вимог земельного законодавства та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Штраф сплачено, постанова про накладення адміністративного стягнення у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Згідно листа Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області №01-31/1135 від 17.04.2018 року, термін дії договору оренди землі № 111 від 14.12.2006 року закінчився, клопотання щодо внесення змін до договору оренди або його поновлення відповідно до Закону України "Про оренду землі" не надходили, термін дії договору оренди не продовжено, будь-яких рішень щодо вказаної земельної ділянки не приймалось, ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" не виконує своїх обов'язків, передбачених зазначеним договором оренди. Крім того, в листі зазначено, що Тростянецькою РДА не вживалися заходи щодо повернення вищевказаної земельної ділянки після закінчення терміну дії договору, оскільки на даний час Тростянецька РДА не являється розпорядником земель даної категорії.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №18-0-2-0.36-78/117-18 від 01.08.2018 року на вищевказаній земельній ділянці будівлі, споруди промислового призначення та інше нерухоме майно відсутнє.

Посилаючись на наведені обставини, зважаючи на те, що договір оренди землі закінчив свою дію, а орендована земельна ділянка відповідачем не повернута, прокурор просить суд зобов'язати ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" повернути за актом приймання передачі державі в особі Вінницької обласної державної адміністрації земельну ділянку промислового призначення, площею 48 га, з кадастровим номером :05:001:0034, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради Вінницької області (поблизу с. Лукашівка).

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Частина 1 ст. 2 ГПК України передбачає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В силу ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Як встановлено судом, 14.12.2006 року між Тростянецькою районною державною адміністрацією Вінницької області (орендодавець) та ВАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" (орендар) укладено договір оренди землі № 111, згідно якого відповідачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку промислового призначення, загальною площею 48,0 га, що знаходиться за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради Вінницької області (поблизу с. Лукашівка).

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору оренди земельної ділянки.

Стаття 1 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

В силу ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 18. Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладання договору), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент закінчення строку дії договору), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Відповідно до ч. ч. 5-8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент закінчення строку дії договору), орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частина 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції на момент закінчення строку дії договору оренди), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (у редакції на момент закінчення строку дії договору оренди), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Аналізуючи наведені вище приписи законодавства, суд приходить до висновку, що на момент закінчення строку дії договору оренди землі від 14.12.2006 року, відповідним законодавством не передбачалось автоматичного поновлення договорів оренди землі та орендар міг скористатися переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін і лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Так, як зазначено раніше, вказаний договір оренди від 14.12.2006 року було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель здійснено запис 11.05.2007 року за № 85 та відповідно до п. 8 договору, договір укладено на десять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

При цьому, як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач у встановлені законом порядку та строки не звертався до розпорядника землі з повідомленням про наміри продовження дії договору оренди землі.

Відтак, враховуючи наведені положення закону, строк дії договору оренди землі № 111 від 14.12.2006 року (зареєстрований 11.05.2007 року) закінчив свою дію 11.05.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент закінчення строку дії договору), у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Враховуючи те, що договір оренди землі від 14.12.2006 року припинив свою дію, відповідач зобов'язаний був повернути орендодавцеві земельну ділянку, за умовами даного договору та згідно вимог наведеної вище норми Закону.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції на момент закінчення строку дії договору оренди), якою передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб - повноваження щодо розпорядження землями державної форми власності за межами населених пунктів на території Вінницької області належать Вінницькій обласній державній адміністрації (позивача за вказаним позовом).

Відповідачем надано до суду відзив № 233 від 31.08.2018 року на позовну заяву, в якому останній просить суд закрити провадження у даній справі, в зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки спірна земельна ділянка була повернута за актом приймання-передачі Тростянецькій районній державній адміністрації Вінницької області (на адресу адміністрації було надіслано два примірники акту, що підписані відповідачем).

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів щодо повернення оспорюваної земельної ділянки належному розпоряднику такої земельної ділянки, а саме Вінницькій обласній державній адміністрації.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач користується земельною ділянкою загальною площею 48 га, кадастровий номер :05:001:0034 за договором оренди землі від 14.12.2006 року, термін дії якого закінчився та за відсутності додаткової угоди про поновлення договору оренди і рішення уповноваженого органу про поновлення зазначеного договору, що суперечить наведеним вище приписам законодавства.

Зважаючи на наведені приписи законодавства, умови вказаного договору оренди землі та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами наявними у матеріалах справи.

При цьому, враховуючи наведене вище, клопотання відповідача про закриття провадження у справі, що міститься у відзиві на позовну заяву - задоволенню не підлягає, оскільки наведені у ньому обставини не свідчать про відсутність предмета спору у даній справі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 762,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 2, 3, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 234, 235, 236, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Ладижинський завод силікатної цегли" (, вул. Промислова, буд. 1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321) повернути за актом приймання-передачі державі в особі Вінницької обласної державної адміністрації (, вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21100) земельну ділянку промислового призначення, площею 48 га, з кадастровим номером :05:001:0034, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради Вінницької області (поблизу с. Лукашівка).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ладижинський завод силікатної цегли" (, вул. Промислова, буд. 1, м. Ладижин, Вінницька область, 24321) на користь Прокуратури Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050; , банк отримувача: Державна казначейська служба України, м.Київ, код банку отримувача: (МФО) 820172, рахунок: 3988; призначення платежу: повернення (відшкодування) судового збору) 1 762,00 грн. - витрат на сплату судового збору.

4. Видати накази після набрання ухвалою суду законної сили.

5. Копію ухвали направити сторонам та третім особам рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256, пп. 17.5 п. 17 ч. 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - в справу;

2 - Керівнику Бершадської місцевої прокуратури (вул. Шевченка, 4, м. Бершадь, Вінницька обл., 24400);

3 - Прокуратурі Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050);

4 - Вінницькій ОДА (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050);

5 - ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" (вул. Промислова, 1, м. Ладижин, Вінницька обл., 24321);

6 - Арбітражному керуючому ОСОБА_7 (пр. Перемоги, 13, м. Луцьк, Волинська обл., 43010);

7 - Тростянецькій РДА Вінницької області (вул. Соборна, 37, смт. Тростянець, Тростянецький р-н, Вінницька обл., 24300);

8 - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027).