ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" жовтня 2018 р. Cправа № 10/7/2012/5003

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Прокурора Заводського району м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, 56) в інтересах держави, орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул.Кутузова, 18/9) (позивач 1) та Запоріжського державного підприємства "Кремнійполімер" (позивач 2) (м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7)

до: Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" (Вінницька область, смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17)

про стягнення 161 141,70 грн.

за участю :

від Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області : ОСОБА_1, за довіреністю

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області знаходилась справа №10/7/2012/5003 за позовом прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави, орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Фонду державного майна України та Запоріжського державного підприємства "Кремнійполімер" до Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення 161 141, 70 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" на користь Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" 84000 грн. - заборгованості, 15 372 грн. грн. - пені, 2 181,70 грн. - 3 % річних, 2 352,38 грн. - інфляційних втрат; в позові в частині стягнення 54 852 грн. - пені, 1 680 грн. - інфляційних втрат та 704 грн. - 3 % річних відмовлено; стягнено з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" до Державного бюджету України 2078,12 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення судом було видано відповідні накази від 01.06.2012 року.

24.09.2018 року від Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" на адресу суду надійшла скарга № 13/550 від 19.09.2018 року (вх. № 02.1-39/39/18 від 24.09.2018 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року зазначену вище скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.10.2018 року.

На визначену дату в судове засідання з'явилася представник Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Також, судом встановлено, що 03.10.2018 року на електронну поштову адресу суду від скаржника надійшла заява № 565 від 03.10.2018 року про проведення розгляду справи без участі представника за наявними матеріалами справи. При цьому, скаржник у даній заяві повідомляє про підтримання скарги у повному обсязі.

Окрім того, 03.10.2018 року на електронну поштову адресу суду від Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшло клопотання № 12685/02.1-25/9 від 03.10.2018 року про відкладення слухання у даній справі, в зв'язку з неотриманням матеріалів скарги та для надання пояснень по суті скарги.

Суд оглянувши подані заяву та клопотання, долучив їх до матеріалів справи.

При цьому, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як вбачається з матеріалів скарги, скаржником додано опис вкладення в підтвердження направлення скарги № 13/550 від 19.09.2018 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що в судовому засіданні присутня представник органу ДВС, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, відсутність в судовому засіданні представника скаржника не перешкоджає розгляду скарги по суті.

В ході розгляду справи, представник органу ДВС заперечила щодо скарги та просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення представника органу ДВС, дослідивши матеріали поданої скарги, надавши юридичну оцінку наявних у справі доказів, суд встановив наступне.

За змістом скарги № 13/550 від 19.09.2018 року, ЗДП "Кремнійполімер" 10.09.2018 року (вх. № 599) від Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області була отримана постанова від 29.08.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 34549536).

Господарським судом Вінницької області було видано наказ № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року на виконання рішення від 14.05.2012 року по даній справі по стягненню з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" () на користь Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" () 84000,0 грн. - заборгованості, 15 372,0 грн. - пені, 2 181,70 грн. - 3 % річних 2 352,38 грн. - інфляційних втрат.

17.12.2012 року старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження (ВП № 34549536) про примусове виконання зазначеного вище наказу.

За весь період знаходження наказу № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року, виданого Господарським судом Вінницької області на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області з 17.12.2012 року по 28.10.2016 року, жодного стягнення з боржника (Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод") на користь стягувача (ЗДП "Кремнійполімер") не проводилося.

На неодноразові звернення стягувача (щодо проведення відповідних виконавчих дій та стягнення суми заборгованості з боржника та відповідних результатів щодо проведених державним виконавцем виконавчих дій по стягненню суми заборгованості, відповідей від відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області не отримано.

Вперше, 08.11.2016 року, вх. № 2718, ЗДП "Кремнійполімер" отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.10.2016 року (ВП № 34549536), виданою старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (наявна в матеріалах справи № 5/75-05).

Із постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.08.2018 року (ВП № 34549536), Стягувач (ЗДП "Кремнійполімер") не погоджується з таких підстав:

У вищезазначеній постанові, старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю. зазначено, що до Господарського суду Вінницької області, 10.10.2017 року надіслано заяву щодо винесення ухвали про надання судом дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Однак, як зазначено далі у вищезазначеній постанові, Господарським судом Вінницької області відмовлено в задоволенні даної заяви, про що винесено відповідну ухвалу № 5/75-05 від 19.02.2018 року.

Тобто, старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю. з посиланням на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року по справі № 5/75-05 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.08.2018 року (ВП №34549536) з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

Господарським судом Вінницької області, в ухвалі від 19.02.2018 року зазначено, що 19.04.2005 року у справі № 5/75-05 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод". Ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Всі виконавчі провадження, які входили до складу зведеного, були зупинені на підставі п. 8 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, Господарським судом Вінницької області визнано незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області щодо не вчинення дій з поновлення зупиненого виконавчого провадження, про що винесено відповідну ухвалу від 16.03.2016 року № 10/7/2012/5003.

Державним виконавцем, поновлено всі виконавчі провадження, які входили до складу зведеного.

З метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунках в установах банків, державним виконавцем направлялись відповідні запити.

Згідно отриманих виконавчою службою відповідей, за боржником зареєстровано право власності на транспортні засоби. 08.09.2017 року виконавчою службою складено постанову про арешт майна боржника та залучено суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки арештованого майна.

Оцінка майна була проведена і далі виконавча служба, після проведення усіх виконавчих дій, просить Господарський суд Вінницької області вдруге, (знову з того ж приводу), після винесення судом ухвали від 05.10.2016 року у справі № 5/75-05 надати дозвіл про звернення стягнення на майно боржника.

Однак, Господарський суд Вінницької області, в ухвалі від 05.10.2016 року у справі № 5/75- 05, зазначив, що заявник просить суд винести ухвалу, якою звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника. Однак, суд у вищезазначеній ухвалі, звернув увагу на те, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

Тобто, суд в ухвалі від 05.10.2016 року по справі № 5/75-05, визначив, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду, тобто, що суд не правомочний, відповідно до вимог Закону (у редакції чинній до 19.01.2013 року) виносити ухвалу у даній справі щодо надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника у справі № 5/75-05.

В ухвалі від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05, суд звернув увагу на те, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

Згідно з рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року №10/7/2012/5003, згідно з яким, відповідний наказ перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області, термін виконання грошових вимог стягувача - ЗДП "Кремнійполімер" за основним зобов'язанням настав з 31.12.2010 року, тобто після дня введення судом мораторію у справі про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод".

На підставі положень ст. 1 Закону ЗДП "Кремнійполімер" виступає в якості поточного кредитора перед ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Враховуючи законодавче визначення мораторію та визначення поняття поточного кредитора, наведені в ст. 1 Закону, а також час, з якого вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, згідно ч. 4 ст. 12 Закону, на думку скаржника, мораторій Господарського суду Вінницької області у цій справі не поширюється на грошові вимоги ЗДП "Кремнійполімер" до ДП "Чечельницький спиртовий завод" за рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року.

Однак, старший державний виконавець Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області, всупереч Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року, незаконно та помилково посилаючись на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року № 5/75-05, яка не забороняє відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області звертати стягнення на рухоме майно боржника у справі № 5/75-05, (а лише тільки визначає, що суд при винесенні рішень та у разі задоволення будь-яких заяв, керується виключно чинним законодавством України і не може при винесенні рішень або задоволенні заяв виходити за межі визначені чинним законодавством України або перебирати на себе функції та повноваження не визначені чинним законодавством України), повернув без виконання, виконавчий документ стягувачу (ЗДП "Кремнійполімер") відповідно до постанови від 28.10.2016 року (ВП № 34549536) з посиланням на п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

Крім того, старший державний виконавець Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області, всупереч приписам ст. 18, ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до наявного переліку рухомого майна боржника, визначеному в ухвалі Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року № 5/75-05, не скористався наданими йому Законом правами та повноваженнями, не провів відповідні виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржника та в порушення п. 10 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", не звернувся до Господарського суду Вінницької області, який видав ухвалу від 19.02.2018 року № 5/75-05 із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, що свідчить про те, що старший державний виконавець Плахотнюк Н.Ю. зроблений хибний висновок, перевищені службові повноваження та при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.08.2018 року ВП № 34549536, зроблені хибні посилання на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року № 5/75-05, яка начебто забороняє виконавчий службі звертати стягнення на рухоме майно боржника, тоді як у вищезазначеній ухвалі Господарського суду Вінницької області визначено, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на думку скаржника, виконавчі дії старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю., відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" не проведені та відсутні будь-які законні підстави виносити постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.08.2018 року ВП № 34549536.

Зважаючи на вказане, скаржник просить суд : визнати незаконними дії старшого державного виконавця Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.08.2018 року ВП № 34549536, видану старшим державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю., відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області; зобов'язати старшого державного виконавця Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області відновити виконавче провадження (ВП № 34549536) відповідно до ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В силу ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Як встановлено судом, подана скарга мотивована тим, що старший державний виконавець Плахотнюк Н.Ю. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області при винесенні оскаржуваної постанови незаконно та помилково посилалася на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05, а також всупереч приписам ст. 18, ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до наявного переліку рухомого майна боржника, визначеному в ухвалі Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року по справі № 5/75-05 не скористався наданими йому Законом правами та повноваженнями, не провів відповідні виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржника та в порушення п. 10. ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", не звернувся до Господарського суду Вінницької області, який видав ухвалу від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05 із заявою (поданням) про роз'яснення рішення.

Тому, скаржник просить суд визнати незаконними дії зазначеного старшого державного виконавця та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.08.2018 року ВП № 34549536 і зобов'язати старшого державного виконавця відновити відповідне виконавче провадження та провести виконавчі дії.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з бази даних "Діловодство спеціалізованого суду", 19.04.2005 року ухвалою Господарського суду Вінницької області порушено провадження у справі №5/75-05 про банкрутство Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Згідно п. 1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19.01.2013 року), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення даного Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Беручи до уваги, що провадження у справі № 5/75-05 порушено до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19.01.2013 року, в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції чинній до 19.01.2013 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

В силу ч. 4, ч. 6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону.

Слід зазначити, що приписи ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року) не визначають поширення мораторію на вимоги поточних кредиторів.

Згідно бази даних "Діловодство спеціалізованого суду", ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року, відмовлено в задоволенні заяви (з урахуванням уточнень) відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №7445/02.1-27/9 від 10.10.2017 року (вх. № 06-54/419/17 від 11.10.2017 року) про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника у справі № 5/75-05, у повному обсязі.

Судом встановлено, що 29.08.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницький області, ОСОБА_1, прийнято постанову ВП № 34549536 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

У вказаній постанові, старший державний виконавець, зазначила наступне.

В ході проведення примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2012 року № 10/7/2012/5003, було накладено арешт на кошти боржника юридичної особи, що знаходяться на його рахунках. З метою списання коштів, до установ банків направлялись платіжні вимоги. Але, кошти на рахунках боржника відсутні для виконання даних виконавчих документів.

Державним виконавцем, з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків боржника в установах банків, направлялись відповідні запити.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 0541 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області від 27.04.2016 року та за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів в національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту державної автомобільної інспекції за боржником зареєстровано право власності на транспортні засоби (копії відповідей додаються).

На адресу Чечельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 19.08.2017 року надіслано постанову про доручення проведення опису та арешту наявних транспортних засобів за адресою боржника. За адресою смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17, проведені виконавчі дії щодо опису та арешту 14 одиниць транспортних засобів боржника, про що 08.09.2017 року складена постанова про опис та арешт майна боржника.

З огляду на зазначене, за постановою від 20.09.2017 року до участі у виконавчому проваджені залучено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ "Експертно-консалтинговий центр", на вирішення якому згідно ст. 57 Закону "Про виконавче провадження" було постановлено питання щодо визначення вартості арештованого майна боржника.

На адресу Відділу 03.10.2017 року надійшов висновок Експертно-консалтингового центру.

До Господарського суду Вінницької області 10.10.2017 року надіслано заяву щодо винесення ухвали про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника ДП "Чечельницький спиртовий завод". Однак, Господарським суду Вінницької області відмовлено в задоволенні заяви (з урахуванням уточнень) відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме боржника у повному обсязі, про що винесено відповідну ухвалу № 5/75-05 від 19.02.2018 року.

За наведених обставин, старший державний виконавець, дійшла висновку про повернення виконавчого документа стягувачу про що прийнято оскаржувану постанову.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вищевказані обставини, наведені в оскаржуваній постанові свідчать про вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.06.2012 року по справі № 10/7/2012/5003, однак відповідні дії виявилися безрезультатними, а тому у державного виконавця були правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому, в оскаржуваній постанові визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 29.08.2021 року.

Також, суд звертає увагу на твердження скаржника про необхідність звернення державного виконавця до суду із заявою про роз'яснення ухвали від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення його змісту.

Отже, наведені вище приписи Закону визначаються право, а не обов'язок виконавця звернутися до суду про роз'яснення судового рішення.

Крім того, скаржником не надано суду доказів в підтвердження неправомірності дій старшого державного виконавця Плахотнюк Н.Ю. при винесенні оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" №13/550 від 19.09.2018 року (вх. № 02.1-39/39/18 від 24.09.2018 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області у даній справі в повному обсязі.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 13, 18, 232, 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні скарги Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" № 13/550 від 19.09.2018 року (вх. № 02.1-39/39/18 від 24.09.2018 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області у справі №10/7/2012/5003 повністю.

2. Копію ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу -1 - Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9);

3 - позивачу - 2 Запоріжському ДП "Кремнійполімер" (69009, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7);

4 - відповідачу (24800, Вінницька область, смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17);

5 - прокурору Заводського району м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул.Л. Чайкіної,56);

6 - Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036).