ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018м. ДніпроСправа № 904/2477/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІПЕА-БУД", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Приватного підприємства "БП ПРОМПОСТАЧАННЯ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 172 118, 07 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 19.06.2018

від відповідача ОСОБА_2 довіреність № 15/10 від 09.07.18

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІПЕА-БУД" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "БП ПРОМПОСТАЧАННЯ" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у розмірі 171 540, 00 грн., 3% річних у розмірі 578, 07 грн., а всього суму 172 118, 07 грн. заборгованості за договором від 18.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань в частині поставки передплаченого позивачем товару.

Ухвалою суду від 08.06.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РІПЕА-БУД" прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.06.2018 підготовче засідання відкладено на 16.07.2018.

16.07.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач зазначає, що позивачем сплачено відповідачу вартість транспортних послуг у розмірі 7 200, 00 грн., чим підтвердив факт поставки відповідачем обумовленого договором товару, який не прийнято позивачем. Разом з тим, відповідач зазначає, що долучені до матеріалів справи рахунок №1051 від 19.04.2018 та платіжне доручення №1553 від 19.04.2018 свідчить про перерахування коштів позивачем на користь ТОВ «Рудомайн», яке не є стороною договору.

Ухвалою суду від 16.07.2018 оголошено перерву до 02.08.2018.

Ухвалою суду від 02.08.2018 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 04.09.2018 оголошено перерву до 05.09.2018.

Клопотанням від 10.09.2018 відповідачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень, що підтверджують перерахування на користь позивача суми 87 121, 77 грн.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальником) укладено договір (далі - Договір), згідно якого постачальник зобовязується передати у власність покупцю металопродукцію (далі товар) в терміни і на умовах, встановлених Договором, а покупець зобовязується сплатити вартість товару і прийняти його відповідно до умов Договору (п.1.1 Договору).

Згідно з п.1.2 Договору постачальник зобовязується передати наступний товар: труба 273х8 мм (ГОСТ 10705) кількістю 5,3 т.; труба 108х4 (ГОСТ 10705) кількістю 1,3т. Покупець зобовязується оплатити транспортно-експедиційна послуги з постачання товару за власний рахунок на умовах 100% передплати.

Доставка товару здійснюється третіми особами згідно умов, вказаних в договорі (п.2.2 Договору)

Відповідно до п.2.3 Договору постачання товару здійснюється впродовж 7 (семи) банківських днів з моменту зарахування 100% передплати, шляхом відвантаження товару, автотранспортом та силами постачальника, за рахунок покупця, за наступною адресою: ЦГЗК, шахта Орджонікідзе, КПП №9.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем здійснено передплату товару на суму 178 740, 00 грн.(а.с.14).

Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань в частині повної та своєчасної поставки обумовленого Договором товару, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 171 540, 00 грн., що становить вартість непоставленого товару.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано до сплати відповідачу 3% річних за період з 25.04.2018 по 04.06.2018 у розмірі 578, 07 грн.

Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України).

Згідно положень ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок основного боргу, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості перед позивачем на загальну суму 99 121, 77 грн. (а.с. 76-79; 81), отже між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, згідно приписів п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати решти спірної суми заборгованості у розмірі 72 418, 23 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 578, 07 грн., суд зазначає наступне.

За змістом пункту 2.5 Договору якщо покупець порушив терміни, встановлені в цьому пункті Договору, упродовж яких він зобов'язаний прийняті товар належної якості, постачальник має право відмовитися від постачання цього товару без сплати покупцеві яких-небудь штрафних або компенсаційних виплат, і запропонувати покупцеві поставити цей товар (у разі його наявності або наявності можливості його поставити) на інших умовах.

Разом з тим, згідно приписів пункту 5.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вичиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За викладених обставин, у суду відсутні підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 578, 07 грн.

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає, що відповідачем схвалено правочин шляхом часткового повернення позивачу грошових коштів (а.с. 76-79; 81) в процесі розгляду справи, а тому, з огляду на приписи пункту 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними заперечення відповідача в цій частині відхиляються судом.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "БП ПРОМПОСТАЧАННЯ" (49000, м. Дніпро, вул. Байкальська, буд. 9/12, код 41111309) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІПЕА-БУД" (50000, Дніпропетровська область, пр. Поштовий, буд. 1, кімн.201 К, код 37065299) суму 72 418, 23 грн. основного боргу, 2 573, 10 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині позовних вимог на суму 578, 07 грн. відмовити.

В частині позовних вимог на суму 99 121,77 грн. провадження у справі закрити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 05.10.2018

Суддя ОСОБА_3