ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018м. ДніпроСправа № 904/3346/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі директора ОСОБА_1, м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ", м. Дніпро

про стягнення пені за Договором № 12С/84 про постачання продукції від 19.06.2017р. у розмірі 43 794,59 грн.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу " Автоматика та машинобудування" ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" про стягнення пені за Договором № 12С/84 про постачання продукції від 19.06.2017 року розмірі 43 794,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов Договору в частині поставки продукції у строки визначені договором.

Ухвалою суду від 26.07.18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 21.08.2018.

17.08.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порушення строку постачання товарів на 30 днів відбулося не через його вину. Предметом договору постачання іноземного промислового обладнання вакуумних насосів та іншого приладдя до німецького виробника Becker. Особливістю цих товарів є те, що вказані вакуумні насоси є рідкісними, їх виробництво проводиться не для зберігання на складі виробника, а під конкретне замовлення. 20.06.2018 Відповідач розмістив замовлення у виробника на постачання обладнання, строки виробництва обладнання були змінені, у зв'язку з щомісячним серпневими канікулами, що тривають у західній Європі та в залежності від країни можуть тривати як декілька тижнів так і весь серпень. Розуміючи ту обставину, що Відповідач взяв на себе юридичні зобов'язання щодо поставки товарів у певний період, звернувся листом до виробника з питанням щодо строків поставки товарів, однак змінити виробничу програму виробник не може, адже це складний процес, який готується виробником заздалегідь.

Крім того Відповідач зазначає, що за нормою ч.2 ст.321 Господарського кодексу України: " У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості."

Позивач пропонуючи до укладання договору вніс у якості відповідальності постачальника зазначені вище норми Кодексу, однак щодо своєї відповідальності позивач не зазначив у договорі жодної відповідальності. Хоча зазначена норма не вказує на відповідальність лише суб'єкта, що не належить до державного сектора економіки, а зазначає про загальне правило для усіх сторін господарських зобов'язань.

Відповідач вважає, що суд при розгляді справи має дотримуватися справедливості та у будь-якому випадку застосувати до правовідносин щодо спірного договору також відповідальність позивача у розмірі 0,1 відсоток за порушення ним строків при оплаті за отриманий товар не зважаючи на те, що норма прямо не зазначена у спірному договорі.

Таким чином Відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає через відсутність вини відповідача у порушенні господарського зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2018, відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 18.09.2018 о 11:45 год.

В зв'язку з проходженням суддею Назаренко Н.Г. підготовки в Дніпропетровському регіональному відділенні Національної школи суддів України в період з 17.09.2018 по 21.09.2018, судове засідання, призначене на 18.09.2018, не відбудеться.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2018, призначено судове засідання на іншу дату, а саме на 25.09.2018р. о 10:00год.

24.09.2018 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

25.09.2018 представники сторін в призначене судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 25.09.2018 прийнято рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2017 між відокремленим підрозділом "Автоматика та машинобудування" ДП "НАЕК "Енергоатом" (покупець - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (постачальник - відповідач) укладено договір про постачання продукції №12с/84 (а.с.34-38).

Згідно з п. 7.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками Сторонами та реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» та діє до 31.12.2017 року, а в частині виконання зобов'язань - до їх повного виконання.

Відповідно до умов п. 1.1 договору, постачальник зобовязується поставити безмасляний вакуумний насос Becker VXLF 2.250 та приладдя (ЗІП) до безмасляного вакуумного насосу, далі продукцію, а покупець прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2. договору, кількість, асортимент, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість продукції визначається в Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна за продукцію вказується у Специфікації №1 до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.2. договору, сума договору є твердою та становить 1 459 819,99 грн., у тому числі ПДВ - 243 303,33 грн.

Пунктом 3.3. договору сторони узгодили, що оплата продукції здійснюється по узгодженим цінам в національній валюті України, згідно рахунку, наданого постачальником.

Відповідно до п. 3.4. договору, розрахунок за продукцію здійснюється на наступних умовах:

- попередня оплата у розмірі 100 000,00 грн. з ПДВ, при наявності відповідного фінансування;

- остаточний розрахунок - протягом 20 банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів Покупця.

Згідно з п. 4.1. договору, поставка продукції здійснюється у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010» на умовах СРТ склад покупця: м. Жовті Води, Дніпропетровська область, вул. Гагаріна, 4.

Строк поставки: протягом 45 календарних днів після отримання передоплати, але не пізніше 30.07.2017 (п. 4.2. договору).

Датою поставки продукції вважається дата підписання сторонами видаткової накладної (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 4.4. договору, при поставці продукції постачальник надає покупцеві наступні оригінали документів:

- видаткову накладну;

- рахунок-фактуру;

- технічний паспорт або сертифікат якості, який передбачений на даний вид продукції.

19.06.2017 між сторонами було укладено специфікацію №1 до договору № 12С/84 про постачання продукції від 19.06.2017, згідно з умовами якої загальна вартість продукції, що постачається становить 1 459 819,99 грн.(а.с.39).

26.06.2017 відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №6582 на суму 1459 819,99 грн. (а.с.40).

06.07.2017 позивач здійснив попередню оплату в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №5812 від 06.07.2017 (а.с.41).

На виконання умов договору, 31.08.2017 відповідач поставив позивачу продукцію на загальну суму 1 459 819,99 грн., про що свідчить видаткова накладна №5582 від 31.08.2017 (а.с.42).

Отже, відповідач здійснив поставку обумовленого договором товару у повному обсязі, але з порушенням встановлених договором строків.

Відповідно до п. 5.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пунктом 5.2. договору сторони узгодили, що у разі порушення строків чи об'ємів поставок продукції, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк продукції за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

У звязку з порушенням відповідачем строків поставки товару, встановлених п. 4.2. договору, позивач звернувся до відповідача з претензією №02-07/2029 від 12.12.2017, якою просив сплатити штрафні санкції за договором (а.с.43). Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

На підставі п. 5.2. договору, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 43 794,59 грн. за період з 01.08.2017 по 30.08.2017.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що поставка товару відбулась із порушенням встановлених договором строків.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобовязання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у разі порушення строків чи об'ємів поставок продукції, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк продукції за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Так, Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за неналежне виконання не грошового зобов'язання, та що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч. 3 ст. 549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Як вже зазначено вище, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбаченої пунктом 5.2 договору неустойки.

Так, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 43 794,59 грн. за період з 01.08.2017 по 30.08.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його обґрунтованим, а позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 43 794,59 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає необґрунтованими, та такими , що спростовуються матеріалами справи, оскільки за приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у простроченні поставки товару відповідачем не надано.

Обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару.

При цьому, слід зазначити, що твердження відповідача про те, що договір містить лише пункти щодо відповідальності постачальника, однак умов щодо відповідальності покупця договір не містить, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст. 627, ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За таких обставин, суд вважає заперечення відповідача з цього приводу безпідставними.

Стосовно посилань відповідача, що суд при розгляді справи має застосувати до правовідносин щодо спірного договору також відповідальність позивача у розмірі 0,1 відсоток за порушення ним строків при оплаті за отриманий товар не зважаючи на те, що норма прямо не зазначена у спірному договорі, суд вважає такі твердження відповідача необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки вказана вимога не була заявлена відповідачем належним чином, шляхом подання зустрічного позову до Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" ДП "НАЕК "Енергоатом". При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися до господарського суду з таким позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу ч. 1. ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" ДП "НАЕК "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" про стягнення пені за Договором № 12С/84 про постачання продукції від 19.06.2017 року розмірі 43 794,59 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (49000, м. Дніпро, вул.. Героїв Сталінграда, буд. 16, кім. 124, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 4, ) пеню у розмірі 43 794,59 грн. (сорок три тисячі сімсот девяносто чотири грн. 59 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.09.2018

Суддя ОСОБА_2