КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. Справа№ 910/1855/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

при секретарі Ярмак О.В.

учасники процес: згідно протоколу судового засідання від 18.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 23.05.2018 (повне рішення складено 29.05.2018)

у справі №910/1855/18 (суддя Р.Б. Сташків)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта - Січ"

про стягнення 144917, 65 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта - Січ" про стягнення 144917, 65 грн. страхового відшкодування на підставі укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту від 04.10.2017 № 12/01/47.

Рішенням Господарського суду міста Києві від 23.05.2018 у справі №910/1855/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким

позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального (ст.ст.525, 526, 979, 990, 991 Цивільного кодексу України, ст.ст.16, 20, 25, 26 Закону України «Про страхування») внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішеннями відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оформленими його листами від 08.02.2018 року №12-12/520 та від 22.02.2018 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстави недотримання водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху. Однак, лист відповідача від 08.02.2018 року №12-12/520 не є рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов п.18.1. Договору страхування, а отже не може бути належним і допустимим доказом правомірності його прийняття в розумінні приписів ст.ст.76, 77 ГПК України з огляду на його невідповідність суб'єктному складу сторін договору страхування, оскільки, як вбачається з його змісту, вищевказаний лист був направлений на адресу не позивача, а адресований директору Київської філії відповідача, з огляду на що, висновки місцевого господарського суду в цій частині є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не враховано, що відповідно до приписів ст. 26 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Крім того, із змісту статті 17 договору страхування, яка визначає причини відмови у виплаті страхового відшкодування, остання не містить такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як недотримання страхувальником Правил дорожнього руху, а зазначений в рішенні від 22.02.2018 року №12-12/769 в якості підстави відмови у страховій виплаті, пункт 17.1.15 договору страхування є відсилочною нормою до інших договірних умов, зокрема, пункту 11.3. договору страхування, яким визначаються обов'язки страхувальника.

Відповідно до умов п.11.3.5 договору страхування, невиконанням позивачем обов'язків згідно якого відповідач обґрунтовує свою відмову у страховій виплаті, страхувальник зобов'язаний виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватись Правил безпеки при експлуатації транспортного засобу, його ремонті і обслуговування, тобто вказаний пункт містить два самостійних і окремих один від одного обов'язки.

Позивач зазначає, що відповідачем шляхом прийняття і затвердження «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» №12 від 17.01.2007 року, на підставі яких згідно його преамбули укладений договір страхування, що відповідає приписам ч.3 ст.16 Закону України «Про страхування», з огляду на що вимоги останніх в силу вищезазначеної правової норми і приписів 23.1 договору страхування є обов'язковими для сторін договору страхування, визначені виключні випадки порушень страхувальником Правил дорожнього руху, які можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за укладеними договорами страхування.

Зокрема, відповідно до вимог п.10.8 Правил страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі грубого порушення страхувальником Правил дорожнього руху, зокрема, у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км/год.; у разі руху на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника; у разі виїзду на залізничний переїзд при закритому шлагбаумі або на червоне світло світлофора; у разі виїзду на смугу зустрічного руху в місці, де такий виїзд заборонено; у разі недотримання вимог дорожніх знаків та дорожньої розмітки, що забороняють рух транспортного засобу.

Апелянт зазначає, що жодних з вище перелічених порушень Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2011 року №1306 (в чинній на момент скоєння ДТП редакції) позивачем вчинено не було, а матеріали справи зворотнього не містять, що свідчить про незаконність прийняття відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оформлене листом від 22.02.2018 року, прийняте за відсутності належних і допустимих доказів порушення водієм позивача Правил дорожнього руху, якими згідно з чинним законодавством є постанова у справі про адміністративне правопорушення або вирок чи ухвала суду, прийняті судом за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження Таким чином, видана Управлінням патрульної поліції у місті Києві довідка №146641 про дорожньо-транспортну пригоду (вих.№37952 вх./41/11/5-2018 від 19.01.2018 року) не є доказом встановлення вини водія позивача, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для прийняття вищезазначеного рішення на його дату, а матеріали справи зворотнього не містять.

Водночас, за змістом умов п.18.1. договору страхування рішення про виплату страхового відшкодування, або відмову у виплаті, страховик приймає протягом 15-ти діб від дня отримання всіх необхідних документів, передбачених правилами та договором страхування. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик у 5-ти денний термін письмово повідомляє про це страхувальника із зазначенням причин відмови. Письмова заява позивача на виплату страхового відшкодування за встановленою страховиком формою, була фактично отримана відповідачем ще 11.01.2018 року. Станом на 19.01.2018 року відповідач мав в своєму розпорядженні сукупність усіх необхідних для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування документів, а тому, з огляду на вищезазначені договірні умови, відповідач зобов'язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком або відмови у її здійсненні у строк до 05.02.2018 року, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, і помилковість його висновків щодо дотримання відповідачем вищезазначених договірних умов.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оформлене листом від 22.02.2018 року, було прийняте відповідачем вже після звернення позивача до господарського суду, а не у строки, встановлені вищезазначеними договірними умовами, що свідчить про порушення відповідачем умов договору страхування.

06.07.2018 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Підставою відмови у виплаті страхового відшкодування стало невиконання страхувальником (водієм) транспортного засобу обов'язків, передбачених п.11.3.5. договору добровільного страхування наземного транспорту №12/01/17 від 04.10.2017р., згідно якого «Страхувальник зобов'язаний виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватись Правил безпеки при експлуатації ТЗ, його ремонту і обслуговуванні».

Умовами договору передбачені причини відмови у виплаті страхового відшкодування, п.17.1.15. «Невиконання страхувальником вимог п.113 Договору страхування».

Відповідно до Закону України «Про страхування» умовами договору страхування

можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це суперечить Закону.

Правилами дорожнього руху п.1.3. передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Тому внесена в договір норма виконувати вимоги Правил дорожнього руху, та про відмову у виплаті страхового відшкодування, не суперечить чинному законодавству.

Щодо строків повідомлень про відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідач зазначає, що пунктом 11.1. Правил та п.18.1 договору рішення про відмову у виплаті страховик приймає протягом 15-ти діб від дня отримання всіх необхідних документів, передбачених Правилами та договором страхування. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик у 5-ти денний термін письмово повідомляє про це страхувальника з зазначенням причин відмови.

Відповідач зазначає, що матеріали за супровідним листом від Київській філії, надійшли до Управління товариства, яке приймає рішенні про виплату або відмову 17.01.2018р. Лист про відмову направлено 08.02.2018р., тобто у строки, передбачені Правилами та договором. У зв'язку із тим що, страховиком по договору була Київська філія, документи по ДТП збирала теж філія, лист про відмову було направлено саме у філію. Позивач не заперечує факт його повідомлення про прийняття рішення про відмову, а отже, строки прийняття рішень не порушені. Крім того, недотримання строків надіслання повідомлень, не може бути підставою для оскарження рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування. Умовами договору такі підстави також не передбачені.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників третіх осіб, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

04 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Оранта - Січ" в особі Київської філії на умовах «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» №12 від 17.01.2007 року був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №12/01/47 (далі - договір страхування), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався в разі настання страхового випадку виплатити позивачу страхове відшкодування на умовах договору страхування, а позивач зобов'язався сплатити страховий платіж на умовах, визначених договором страхування та виконати інші його умови.

Відповідно до умов п.1 договору страхування відповідач прийняв на страхування належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль СНЕVROLET AVEO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2/

На виконання умов пунктів 5, 8 договору страхування позивачем був сплачений страховий платіж в сумі 5 700,00 гривень, в тому числі 03.11.2017 року - страховий платіж в сумі 2850,00 гривень, 13.12.2017 року - страховий платіж в сумі 2850,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №10178 від 03.11.2017 року та №10322 від 13.12.2017 року відповідно.

07.12.2017 близько 23 год. 10 хв. по просп. В. Лобановського, 126 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода. Причинами стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем СНЕVROLET AVEO, д.р.н. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки (мокрого покриття дороги), не вибрав безпечної швидкості для повної зупинки автомобіля та при перестроюванні здійснив зіткнення з автомобілем "ВАЗ 21011", д.р.н. НОМЕР_4, який від удару інерційним рухом зіткнувся з автомобілем "Ауді", д.р.н. НОМЕР_5, чим порушив п. 12.1., 12.3. ПДР України. Дані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, копія якого міститься у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль "Шевроле", д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить позивачу на праві власності, був під керуванням його працівника на час ДТП (згідно з наказом від 13.11.2017 № 17-Тр), та який був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування від 04.10.2017 № 12/01/47, копія якого залучена до справи (далі - договір).

Відповідно до висновку оцінювача від 26.12.2017 № 865 із калькуляцією до нього вартість матеріального збитку ТЗ становить 144917,65 грн., вартість ремонту - 162899,86 грн. із ПДВ 20%.

Приписами ст. 988 ЦК України встановлено обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 18.1. договору рішення про виплату страхового відшкодування, або відмову у виплаті, страховик (відповідач) приймає протягом 15-ти діб від дня отримання всіх необхідних документів, передбачених Правилами дорожнього руху та договором страхування. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик у 5-ти денний термін письмово повідомляє про це страхувальника із зазначенням причин відмови.

Як вбачається із листа відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування (від 08.02.2018 № 12-12/520, від 22.02.2018 № 12-12/769), причиною для відмови слугувало невиконання позивачем передбачених п. 11.3.5. договору умов щодо зобов'язання останнього виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватися Правил безпеки при експлуатації ТЗ, його ремонту й обслуговуванні.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до п. 17.1.15. договору підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є зокрема, невиконання страхувальником вимог п. 11.3. договору.

Пунктом 11.3.5. договору передбачено зобов'язання страхувальника виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватися Правил безпеки при експлуатації ТЗ, його ремонту і обслуговуванні.

Про порушення правил дорожнього руху водієм позивача ОСОБА_2 зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серія БД № 115074. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що винним у скоєнні ДТП є водій ОСОБА_2

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи свободу договору, як одну із загальних засад законодавства (ст. 3 ЦК України), що передбачає свободу визначення умов договору та їх обов'язковість для виконання сторонами, позивачем не доведено обставин, з яких останній не підлягає застосуванню для врегулювання спірних правовідносин. Крім того, із умов договору та норм чинного законодавства не вбачається превалювання застосування умов Правил над положеннями договору, а навпаки в преамбулі Правил зазначено, що на їх підставі позивач укладає відповідні договори добровільного страхування.

Пунктом 23.2. договору передбачено, що в разі уточнення чи розширення трактування умов договору чи Правил, пріоритетними вважаються умови даного договору.

Одночасно, докази визнання в установленому чинним законодавством порядку п. 17.1.15. даного договору недійсним у матеріалах справи відсутні, тобто згідно зі ст. 204 ЦК України має місце презумпція чинності правочину.

Враховуючи, що умовами укладеного між сторонами договору однією із підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування страхувальнику передбачено порушення останнім ПДР, що мало місце в даному випадку - порушення водієм позивача п. 12.1., 12.3. ПДР.

На підставі вищевикладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення 144917, 65 грн. страхового відшкодування на підставі укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту від 04.10.2017 № 12/01/47.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності доказів наявності вини водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, оскільки представником відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було надано копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 752/27111/17 від 22.01.2018, відповідно до якої водія позивача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Доводи позивача щодо розміру страхового відшкодування, колегія не приймає до уваги, оскільки спір задоволенню не підлягає, а отже доводи апелянта не впливають на результат вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянтом належними та допустимими доказами не доведено порушення та неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, відтак, враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, оскільки вони не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.05.2018 у справі № 910/1855/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 у справі № 910/1855/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1855/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх