РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2018Справа № 910/9479/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕБТРАНС-ЛОГІСТИК ПЛЮС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР»

про стягнення 11 880,37 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Репа Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕБТРАНС-ЛОГІСТИК ПЛЮС» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР» (відповідач) про стягнення 11880,37 грн. на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017, з яких: 9700,00 грн. основного боргу, 1521,97 грн. пені, 514,10 грн. інфляційних збитків, 144,30 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати транспортно-експедиційних послуг, наданих позивачем згідно Договору-заявки № К203-172976 від 24.10.2017, який є невід'ємною частиною Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕБТРАНС-ЛОГІСТИК ПЛЮС» до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9479/18 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 про відкриття провадження у справі № 910/9479/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕБТРАНС-ЛОГІСТИК ПЛЮС» (експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР» (замовник, відповідач) було укладено Договір № 03-532-С на транспортне-експедиційне обслуговування (далі - Договір), відповідно до п. 1.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, експедитор зобов'язується надати, організувати надання замовнику транспортно-експедиційного обслуговування (надалі за текстом - ТЕО або послуги) по організації експортно-імпортних і транзитних перевезень вантажів автомобільним, залізничним, морським та авіатранспортом по території України та по території інших держав та/або з наданням інших послуг, узгоджених в заявках-договорах, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, вартість перевезення, а також інші умови, пов'язані з виконанням умов цього Договору, погоджуються та відображаються сторонами в заявках-договорах (форма якої погоджена сторонами в Додатку № 1 до даного Договору) (надалі - заявка).

Пунктом 4.14 Договору передбачено обов'язок замовника виконати всі розрахунки з експедитором в обсязі та у строк, який передбачений умовами даного Договору.

За наслідками виконання своїх зобов'язань щодо надання послуг (після надання послуг), експедитор складає Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) в двох примірниках, які разом з оригіналам перевізних документів (міжнародної транспортної накладної та/або товарно-транспортної накладної) та інших документів, які підтверджують факт протягом 20 (двадцяти) днів з моменту надання послуг з перевезення вантажів (доставки вантажоодержувачу) (п. 5.3 Договору).

Факт доставки (отримання) вантажу вантажоодержувачем підтверджується відповідною відміткою у товарно-транспортній накладній/міжнародній транспортній накладній про отримання вантажу вантажоодержувачем.

Пунктом 5.5 Договору сторони погодили, що оплата вартості кожного окремого ТЕО та інших послуг проводиться замовником в національній грошовій одиниці України, у безготівковій формі на рахунок експедитора вказаний в даному Договорі. Термін оплати сторони погодили протягом 20 банківських днів, які відраховуються з наступного дня після дня підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), якщо інше не зазначено в заявці.

Відповідно до п. 6.10 Договору сторони погодили, що, у випадку несвоєчасної оплати вартості ТЕО в строк передбачений пунктом 5.5 даного Договору, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, на загальну вартість неоплачених послуг ТЕО за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2017.

Позивач у позовній заяві зазначив, що сторони узгодили Договір-заявку № К203-172976 від 24.10.2017 (далі - Договір-заявка) на здійснення автомобільного перевезення по маршруту: Первомайськ - Грузьке - Сарата; пункт навантаження - Кіровоградська обл., Кіровоградський район, Грузьке, Маловисківське шосе, буд. 3; пункт розвантаження - Одеська обл., Саратський район, Сарата, Заводська, буд. 2.

Позивач на виконання умов Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017 та Договору-заявки № К203-172976 від 24.10.2017 організував автомобільне перевезення.

Вартість транспортно-експедиційного обслуговування за Договором-заявкою № К203-172976 від 24.10.2017 склала 9 700,00 грн. з ПДВ.

Факт доставки (отримання) вантажу відповідачем підтверджується позивачем доданою до позовної заяви копією товарно-транспортної накладної № УДЦ00000653 від 24.10.2017, яка підписана відповідальною особою відповідача на отримання вантажу та скраплена печаткою.

На виконання вимог п. 5.3 Договору, позивач за наслідками виконання своїх зобов'язань склав акт виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017, рахунок-фактуру № К203-1631/172976 від 26.10.2017 на суму 9 700,00 грн. та разом із товарно-транспортною накладною № УДЦ00000653 від 24.10.2017 направив відповідачу.

Акт виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017 був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками (копія наявна в матеріалах справи).

З урахуванням положень п. 5.5 Договору, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату послуг відповідно до акту виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017 протягом 20 банківських днів, які відраховуються з наступного дня після дня підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). Враховуючи, що акт виконаних робіт № К203-1631/172976 був підписаний 26.10.2017, то відповідач повинен був здійснити оплату у строк до 23.11.2017.

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач порушив взяті на себе за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017 та Договором-заявкою № К203-172976 від 24.10.2017 зобов'язання та не оплатив надані позивачем послуги з транспортно-експедиційного обслуговування.

Враховуючи зазначене у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 9 700,00 грн. з оплати транспортно-експедиційних послуг, наданих позивачем згідно Договору-заявки № К203-172976 від 24.10.2017, який є невід'ємною частиною Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017.

02.02.2018, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за Договором позивач був змушений звернутись до відповідача з письмовою претензією № 18/02-1 в порядку ст. 222 ГК України, відповідно до якої просив останнього оплатити заборгованість за Договором у розмірі 9 700,00 грн.

Розглянувши зазначену претензію, 12.02.2018 відповідач надіслав відповідь на претензію, в якій повністю визнав свою заборгованість за Договором у розмірі 9 700,00 грн. Вказаною відповіддю відповідач також запропонував сплатити зазначену заборгованість у наступних термінах та у наступних сумах: до 16.03.2018 - 4 000,00 грн., до 30.03.2018 - 5 700, 00 грн.

Однак, станом на момент подачі позовної заяви відповідач не здійснив жодної оплати заборгованості за Договором.

З огляду на зазначене, позивач був змушений звернутись до Господарського суду міста Києва з позов про стягнення з відповідача 11880,37 грн. на підставі Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017, з яких: 9 700,00 грн. - основний борг, 1 521,97 грн. - пеня, 514,10 грн. - інфляційні збитки, 144,30 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 03-532-С від 24.10.2017 за своєю юридичною природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до частин 1, 3 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 931 ЦК України визначено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Враховуючи п. 2.1 Договору, Договір-заявка № К203-172976 від 24.10.2017 до Договору, укладий сторонами, має юридичну силу та є невід'ємною частиною Договору.

Згідно вказаного Договору-заявки позивач виконав автомобільне перевезення по маршруту: Первомайськ - Грузьке - Сарата; пункт навантаження - Кіровоградська обл., Кіровоградський район, Грузьке, Маловисківське шосе, буд. 3; пункт розвантаження - Одеська обл., Саратський район, Сарата, Заводська, буд. 2, що підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною № УДЦ00000653 від 24.10.2017.

Зібрані у справі докази, а саме: акт виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017 на суму 9 700,00 грн. підтверджує, що позивач згідно умов Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017 та Договору-заявки № К203-172976 від 24.10.2017 надав відповідачу послуги з транспортно-експедиційного обслуговування на загальну суму 9 700,00 грн.

Вищенаведений акт виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017, який підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками сторін, судом приймається у якості належного і допустимого доказу на підтвердження того, що позивач надав, а відповідач прийняв без будь-яких зауважень та претензій послуги з транспортно-експедиційного обслуговування на загальну суму 9 700,00 грн. Саме на таку суму в розмірі 9 700,00 грн. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № К203-1631/172976 від 26.10.2017.

З урахуванням положень п. 5.5 Договору, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату послуг відповідно до акту виконаних робіт № К203-1631/172976 від 26.10.2017 протягом 20 банківських днів, тобто у строк до 23.11.2017.

Судом встановлено, що станом на момент вирішення справи по суті матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту сплати відповідачем заборгованості за Договором в розмірі 9 700,00 грн. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких відповідач заперечував би проти наявності у нього заборгованості за Договором в наведеній сумі. Натомість матеріали справи містять копію відповіді відповідача № 2018/02/12-1735 від 12.02.2018 на претензію, зі змісту якої, фактично вбачається, що відповідач засвідчує наявність у нього заборгованості перед позивача за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017 у розмірі 9 700,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03-532-С від 24.10.2017 в сумі 9 700,00 грн. (основний борг) є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повністю.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 1 521,97 грн. пені, відповідно до положень п. 6.10 Договору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до п. 6.10 Договору сторони узгодили, що, у випадку несвоєчасної оплати вартості ТЕО в строк передбачений пунктом 5.5 даного Договору, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, на загальну вартість неоплачених послуг ТЕО за кожний день прострочення.

За таких обставин, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку розрахунку пені з урахуванням визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 1 521,97 грн. за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за спірним Договором є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування встановив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 514,10 грн. інфляційних втрат та 144,30 грн. 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач разом із позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зі змісту якого вбачається, що сума судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, складається тільки з суми судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Інші судові витрати у наведеному попередньому розрахунку позивач не вказав.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ДИСТРИБУЦІЙНИЙ ЦЕНТР» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний код 37339531) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕБТРАНС-ЛОГІСТИК ПЛЮС» (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 40-Б; ідентифікаційний код 40681217) 9 700,00 грн. (дев'ять тисяч сімсот гривень 00 коп.) основного боргу, 1 521,97 грн. (одну тисячу п'ятсот двадцять одну гривню 97 коп.) пені, 514,10 грн. (п'ятсот чотирнадцять гривень 10 коп.) інфляційних втрат, 144,30 грн. (сто сорок чотири гривні 30 коп.) 3% річних, 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 24.09.2018.

Суддя Гумега О.В.