УХВАЛА

м. Київ

25.09.2018Справа № 43/122

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ"

до Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод"

про стягнення заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод"заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн.

Вказану позовну заяву передано на розгляд судді Баранову Д.О. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Верховний Суд України у постанові № 16/047 від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14 зазначив, що системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Положення пункту 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України та частини четвертної статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосовуються незалежно від суб'єктного складу сторін лише у тому випадку, коли майнові вимоги пред'являються саме до особи (боржника), яка перебуває у процедурах банкрутства.

Крім того, пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 в редакції від 22.12.2011 встановлено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Так, провадження у справі № 43/122 про банкрутство Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2011.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2011 відкрито процедуру санації боржника - Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод", призначено керуючим санацією боржника керівника Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" - Бєдіна Сергія Анатолійовича, призначено розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Бончака С.А.

Таким чином, з урахуванням наведених правових норм, застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999.

Разом з тим, нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999 не передбачено право суду щодо розгляду в межах справи про банкрутство майнових спорів з вимогами до боржника, у тому числі, спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Крім того, суд також вважає за необхідне вказати й про те, що при поданні до Господарського суду позовної заяви позивачами: Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укршляхтехнології" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" заборгованості в розмірі 2 975 131, 39 грн. було здійснено автоматизований розподіл даної позовної заяви, що підтверджується доданою до позовної заяви за вх. № 12604/18 ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2018 у справі № 910/11968/18.

В той час, як при поданні заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн., вказану позовну заяву було передано на розгляд судді Баранову Д.О. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Так, у відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Таким чином, з огляду на викладене вище, та з врахуванням норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999 відповідно до яких не передбачено право суду щодо розгляду в межах справи про банкрутство майнових спорів з вимогами до боржника, а також беручи до уваги суб'єктний склад правовідносин, із яких виник спір та предмет спору, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що при передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було порушено порядок визначення судді для розгляду даної позовної заяви, адже, вказана позовна заява підлягає автоматизованому розподілу справ між суддями.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає за необхідне заявити самовідвід та передати позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн. з доданими до неї документами особі, відповідальній за проведення автоматизованого розподілу справ між суддями.

Керуючись ст. 35, 39 та 234 Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 в редакції від 30.06.1999, суд -

УХВАЛИВ:

1. Самовідвід судді Баранова Д.О. від розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн. - задовольнити.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ІТЕМ" про стягнення з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" заборгованості в розмірі 1 634 187, 32 грн. передати особі, відповідальній за проведення автоматизованого розподілу справ між суддями.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 25.09.2018.

Суддя Баранов Д.О.