КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2018 р. Справа№ 910/4227/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Гребенник І.С. довіреність № ордер ПТ 0006 від 31.07.18;

від відповідача: директор Шиян Л.О. довіреність № наказ №18-К від 01.12.11;

вільний слухач: ОСОБА_4 довіреність № паспорт НОМЕР_1 від 14.03.13;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018, повне рішення складено 31.05.2018

у справі № 910/4227/18 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБЗ-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна"

про стягнення 828 632,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АБЗ-1" звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" про стягнення 828 632,00 грн., з яких 760 127,52 грн. основного боргу за поставлений товар за договором № 11/11-01 від 11.11.2017 та 68 505,01 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБЗ-1" 760 127,52 грн. основного боргу, 50 937,99 грн. пені, 12 162,98 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" 25.06.2018 звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 та ухвалити нове рішення, яким, після зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем, визначити остаточні зобов'язання сторін у справі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що за результатами лабораторних випробовувань поставного товару позивачем, результати яких будуть готові на час слухання справи в суді апеляційної інстанції, буде встановлено чи відповідає товар поставний позивачем за договором - асфальтобетон дорожній (Б20) державним стандартам та технічним вимогам, що ставляться до даного виду продукції, а у випадку, якщо не відповідає, відповідач заявить на об'єм товару, що не відповідає таким стандартам заяву про зарахування зустрічних однорічних вимог (грошових зобов'язань).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18. Завершено підготовчі дії у справі № 910/4227/18. Призначено справу до розгляду на 04.09.2018. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 на час апеляційного провадження.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 № 09.1-08/2676/18, у зв'язку із відпусткою судді Шаптали Є.Ю., який не є суддею-доповідачем у даній справі, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018, справу № 910/4227/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 прийнято матеріали справи № 910/4227/18 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 216, 270 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/4227/18 відкладено на 20.09.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 20.09.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.09.2018 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 скасувати та ухвалити нове рішення, яким, після зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем, визначити остаточні зобов'язання сторін у справі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.11.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 11/11-01, в порядку та на умовах якого позивач, за договором постачальник, зобов'язався поставити та передати у власність відповідача, за договором покупця, а відповідач - прийняти і оплатити продукцію відповідно до умов договору та Специфікацій до нього.

Відповідно до п. 3.2 договору № 11/11-01 загальна вартість договору (ціна договору) складається із суми загальної вартості продукції, поставленого покупцю згідно видаткових накладних.

Згідно із п. 4.3 договору № 11/11-01 приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної накладної уповноваженими представниками сторін.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору № 11/11-01 сторони погодили, що розрахунки між сторонами здійснюються як на умовах авансового платежу у розмірі 100% від вартості партії продукції, що поставляється, так і на умовах відстрочення платежу на строк до 30 календарних днів.

Відповідно до п. 6.3 договору № 11/11-01 датою оплати вважають дату надходження грошей на банківський рахунок позивача.

Факт постачання позивачем відповідачу товару згідно із умовами договору № 11/11-01 та одержання товару відповідачем підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними представниками позивача та відповідача копіями видаткових накладних № 6 від 16.11.2017 на суму 39 393,54 грн., № 7 від 17.11.2017 на суму 66 290,05 грн., № 8 від 20.11.2017 на суму 24 749,12 грн., усього на загальну суму 782 596,23 грн. з ПДВ.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем здійснено часткову оплату отриманого товару, а саме 13.02.2017 сплачено позивачу суму у розмірі 22 468,17 грн. за видатковою накладною № 6 від 16.11.2018.

Однак, відповідач належним чином не виконав умови договору № 11/11-01 щодо оплати отриманого від позивача товару, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість перед відповідачем у розмірі 760 127,52 грн.

Доказів повної оплати поставленого позивачем товару згідно із умовами договору № 11/11-01 відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд, враховуючи часткові сплати відповідачем заборгованості, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 760 127,52 грн., за поставлений товар згідно із договором № 11/11-01, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.4 договору № 11/11-01 визначено, що у разі прострочення оплати покупцем за поставлену продукцію, постачальник має право нарахувати покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період заборгованості, від загальної вартості партії продукції, поставка якої прострочена, за кожен день прострочення.

Позивач за прострочення виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару нараховує 68 505,01 грн. пені, а саме: за видатковою накладною № 6 від 16.11.2017 у розмірі 19 478,94 грн. за період з 16.11.2017 по 07.03.2018, за видатковою накладною № 7 від 17.11.2017 у розмірі 35 938,26 грн. за період з 17.11.2017 по 07.03.2018, за видатковою накладною № 8 від 20.11.2017 у розмірі 13 087,81 грн. за період з 20.11.2017 по 07.03.2018.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення пені, враховуючи те, що умовою п. 6.1 договору № 11/11-01 передбачено як 100% авансовий платіж, так і відстрочення платежу строком до 30 календарних днів, однак, докази наявності 100% авансового платежу відсутні, тому господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сторони за договором № 11/11-01 дійшли згоди про відстрочення платежу.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши розрахунок суми пені, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що сума пені у розмірі 50 937,99 грн., є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання скаржника на необхідність встановлення відповідності товару, поставленого позивачем, державним стандартам та технічним умовам є безпідставним, оскільки питання якості товару, відповідності його державним стандартам та технічним умовам, не є предметом спору у справі № 910/4227/18.

Слід зазначити, що нормами ГПК України не передбачено зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії апеляційного перегляду рішень, крім того, відповідач не позбавлений права звернутись до господарського суду з окремим позовом за захистом свого порушеного права.

Згідно із ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело по неправильного вирішення справи.

Однак, з огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна", відсутні.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі № 910/4227/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Буд Україна".

4. Матеріали справи № 910/4227/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.В. Отрюх