ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/610/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 77356, Івано-Франківська область, Калуський район, с. Завій, вул. Данила Галицького, 438А,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", 77701, Івано-Франківська область, смт. Богородчани, вул. Грушевського, 52,

про стягнення коштів,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат, посвідчення № 001051 від 01.04.2016, ордер на надання правової допомоги серія ІФ №037293 від 04.09.2018,

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, довіреність б/н від 13.06.2018,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Гріненерджі" про стягнення коштів в сумі 197354,27 грн., в тому числі: 123666 грн. заборгованості за проданий товар, 45538,32 грн. пені, 4960,19 грн. відсотків річних, 23189,73 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 2 від 05.10.2016 відповідачем не оплачено позивачу в повному обсязі кошти за отримані товари.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.08.2018.

Ухвалою суду від 09.08.2018 відкладено підготовче засідання на 04.09.2018.

Ухвалою суду від 04.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2018.

Розглянувши клопотання представника позивача від 04.09.2018 (вх. № 13368/18 від 04.09.2018) щодо залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та стягнення основної суми боргу суд вважає його обгрунтованим.

Враховуючи закріплений ст. 129 Конституції України принцип диспозитивності учасників судового процесу, зокрема, диспозитивний характер прав позивача, які визначено ст. 46 ГПК України, щодо права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд задовольнив клопотання позивача і розглядає справу відповідно до змінених позовних вимог.

Представник позивача, в судовому засіданні 25.09.2018, позовні вимоги підтвердив, з підстав викладених в позовній заяві та письмовому клопотанні. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилаються на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 2 від 05.10.2016 в частині оплати коштів отримані товари, в зв"язку з чим просить стягнути з відповідача 123666 грн. заборгованості за проданий товар та покласти на останнього судові витрати.

Представники відповідача, в судовому засіданні 25.09.2018, проти позову заперечують з підстав викладених відзиві на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

05.10.2016 між ФОП ОСОБА_1 (Продавець) та ТОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2 (далі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов"язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов"язується прийняти й оплатити дрова паливні (тверда та м"яка порода у співвідношенні не менше 60/40%) (Товар).

Доказом виконання позивачем взятих на себе зобов"язань щодо поставки товарів, що становить предмет Договору, є накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

10.10.2017 між ФОП ОСОБА_1 (Продавець) та ТОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 01/2017.

Розрахунки за поставлені товари не проводилися, внаслідок чого у Покупця утворилася заборгованість перед Продавцем в сумі 123666 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписано та скріплено печатками сторін.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію № 4 від 23.04.2018 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 123666 грн., яка останнім залишена без розгляду.

Отже, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 123666 грн. за поставлений та неоплачений товар.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що кореспондується із ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана норма Цивільного Кодексу кореспондується із ст. 193 ГК України, відповідно до ч. 1 якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений та неоплачений товар в сумі 123666 грн., є обгрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі" (77701, Івано-Франківська область, смт. Богородчани, вул. Грушевського, 52, ідентифікаційний код 38285828) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 77356, Івано-Франківська область, Калуський район, с. Завій, вул. Данила Галицького, 438А, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 123666 (сто двадцять три тисячі шістсот шістдесят шість гривень) грн. заборгованості за поставлений та неоплачений товар, 1854,99 (одну тисячу вісімсот п"ятдесят чотири гривні дев"яносто дев"ять копійок) грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.10.2018

Суддя Грица Ю.І.