РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018Справа №910/8894/18

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/8894/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

(03062, м.Київ, пр-т. Перемоги, 65, )

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

(04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37-41, )

про стягнення 55 597,83 грн, -

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», 9 липня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», про стягнення 55 597,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані твердженнями позивача про те, що 12 серпня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2, який відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Біляївського районного суду Одеської області порушив Правила дорожнього руху України, у зв'язку з чим позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 55 597,83 грн, з яких 49 000,00 грн - основний борг, 5 203,40 грн - пеня, 935,31 грн - інфляційні втрати, 459,12 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2018 вказану позовну залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

30.07.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшли докази усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 відкрито провадження у справі №910/8894/18, призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив; витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України наступну інформацію по полісу №АК/2231769: якою страховою компанією виданий даний поліс; строк його дії; тип полісу; розміри лімітів відповідальності, розмір франшизи; який автомобіль застраховано; по відношенню до якої особи його укладено.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, Ухвала Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/8894/18 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37-41.

Відповідачем 08.08.2018 отримано поштове відправлення з Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/8894/18, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення №311

Враховуючи викладене, відповідач повідомлений належним чином про розгляд даної справи.

01.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на виконання Ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме надана інформація щодо полісу №АК/2231769.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на 03.10.2018 від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки №559259 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/3136/17 від 21.09.2017 вбачається, що 12.08.2017 о 11 год. 30 хв. на а/д Обхід м.Одеса, громадянин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_5, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію, скоїв зіткнення з автомобілем «Тoyota» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1, який зіткнувся з автомобілем «Тoyota Land Cruiser» державний реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням громадянина ОСОБА_3, у зв'язку з чим вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Тoyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних засобів №AZ6 449584 від 19.12.2016.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля відновлюваного ремонту транспортного засобу «Тoyota» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно Калькуляції №08500 21 від 12.09.2017, внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 297 429,08 грн.

Позивач на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних засобів №AZ6 449584 від 19.12.2016, заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №43452 від 03.11.2017.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Виходячи з приписів ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 Цивільного кодексу України).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України, станом на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_2 транспортного засобу «RENAULT» державний реєстраційний номер НОМЕР_5, застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім», що підтверджується Полісом серії АК/2231769.

Виходячи з Договору обов'язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є - «RENAULT» державний реєстраційний номер НОМЕР_5, тобто той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди особа, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 100.000,00 грн, а франшиза - 1 000,00 грн.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як встановлено судом, в матеріалах позовної заяви наявна заява від 12.12.2017 про виплату страхового відшкодування, в якій позивач просить відповідача перерахувати на його рахунок відшкодування в сумі 50 000,00 грн.

Станом на дату подання позовної заяви (9 липня 2018) від відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», відповідь на заяву від 12.12.2017 про виплату страхового відшкодування не надійшла, відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою не здійснено.

У відповідності до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст.12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, умовами полісу №АК/2231769 розмір франшизи встановлено (1 000,00 грн), страхове відшкодування, заявлене позивачем при зверненні до суду із зазначеною позовною заявою, правомірно визначено в розмірі 49 000,00 грн.

Крім того, в зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, позивач просить на підставі ст.625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 5 203,40 грн - пені, 935,31 грн - інфляційних збитків та 459,12 грн - 3% річних, нарахованих за період з 14.03.2018 по 05.07.2018.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Оскільки, у відповідності до ст.979 Цивільного кодексу України зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже між сторонами у справі існує грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту. При цьому, грошове зобов'язання у деліктних правовідносинах не є окремим видом зобов'язання, а є способом виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16 та Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 квітня 2018 року у справі №910/12028/17.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно із ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 5 203,40 грн - пені, 935,31 грн - інфляційних втрат та 459,12 грн - 3% річних підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди зазначеного автомобіля, в тому числі не подав відзив на позовну заяву, - вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м.Київ, пр-т. Перемоги, 65, ) до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37-41, ) про стягнення 55 597,83 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м.Київ, пр-т. Перемоги, 65, ) суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 (сорок девять тисяч) грн 00 коп, пеню - 5 203 (пять тисяч двісті три) грн 40 коп, інфляційні втрати - 935 (дев`ятсот тридцять пять) грн 31 коп та 3% річних - 459 (чотириста пятдесят девять) грн 12 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м.Київ, пр-т. Перемоги, 65, код ЄДРПОУ 3011524) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.Є. Блажівська