РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2018Справа №910/9637/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд"

про стягнення 100 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" про стягнення 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Колоннейд Україна" на підставі договору добровільного страхування автотранспортну №CAS0027415 від 05.03.2015 та внаслідок настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі -ДТП), виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mitsubeshi Outlander, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Lanos, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Скайд" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4261616, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування спричинених збитків покладається на відповідача у розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2018 відкрито провадження у справі №910/9637/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 26.07.2018 була надіслана відповідачу 01.08.2018 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03039, м. Київ, провулок Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 06.08.2018 із відмітною на довідці відділення поштового від 05.08.2018 "не знаходиться".

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 26.07.2018 є 05.08.2018.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

05.03.2015 між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю Бі І Україна", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Холдинг" (страхувальник) укладено Договір страхування автотранспорту №CAS0027415, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема, транспортним засобом Mitsubіshi Outlander, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2 Договору строк його дії встановлено з 05.03.2015 по 04.03.2016.

20.07.2015 по вул. Урлівська у м. Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля Mitsubіshi Outlander, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля Lanos, державний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Lanos, державний номер НОМЕР_2, не виконав вимогу знаку 2.1., не надав дорогу автомобілю та спричинив зіткнення з автомобілем Mitsubіshi Outlander, державний номер НОМЕР_1, чим порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Управління патрульної служби МВС України в м. Києві.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2015 у справі №753/16354/15-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту № від 04.08.2015, Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, №129-07-15, складеному суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТС Моторс" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №15523/13 від 30.10.2013), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubіshi Outlander, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,5484 становить 63 692,71 грн., та рахунку-фактури №СФ-0000847 від 22.07.2015 на суму

120 393,00 грн., виставленому СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю "Автошик", позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів страхувальнику (на рахунок СТО) у сумі 119 593,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №000038610 від 04.08.2015.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 119 593,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16.09.2015 у справі №753/16354/15-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Lanos, державний номер НОМЕР_2, знаходився під керуванням ОСОБА_1.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Lanos, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_1, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Lanos, державний номер НОМЕР_2, застрахована Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Скайд" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4261616, що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви витягом з бази МТСБУ.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 20.07.2015.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1304гс16 відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Mitsubіshi Outlander, державний номер НОМЕР_1, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,5484 становить 63 692,71 коп.

Позивачем долучено до позовної заяви копію регресної вимоги вих. № R/L19528 від 19.09.2016, адресованої відповідачу, в якій позивач просив відповідача сплатити на його користь суму страхового відшкодування за Полісом №АЕ/4261616.

У статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Керуючись наведеним та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 20.07.2015, а заява позивача про виплату страхового відшкодування за Полісом №АЕ/4261616 датована 19.09.2016, тобто в будь-якому випадку вказана заява про виплату страхового відшкодування була направлена позивачем відповідачу пізніше, ніж протягом року з моменту скоєння ДТП, а також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів звернення первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Холдинг" до відповідача з відповідною заявою в межах річного терміну від дати ДТП, суд дійшов висновку про правомірність відмови Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд", яка виражена у відповідній бездіяльності, виплатити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Колоннейд Україна" страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

За таких обставин позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на позивача, а за змістом п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" їх стягнення з позивача не проводиться.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 25395057) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Скайд" (03039, м. Київ, провулок Руслана Лужевського, буд. 14, корпус 1, офіс 3Б; ідентифікаційний код 16295210) про стягнення 100 000,00 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 27.09.2018.

Суддя Р.В.Бойко