ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.09.2018

Справа № 910/9665/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агсолко Україна" (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 6-Д, офіс 43; ідентифікаційний код 39681109)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6, літ. А; ідентифікаційний код 39621432)

про стягнення 88 078, 89 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агсолко Україна" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" про стягнення заборгованості в розмірі 88 078, 99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" частково було виконано зобов’язання за договором поставки № 635/349297 від 22.08.2017, у зв’язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 88 078, 89 грн., яка складається с суми основного боргу – 78 034, 84 грн. та пені – 10 044, 05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/9665/18, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 24.07.2018 п’ятнадцятиденний строк, відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”).

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" є: 04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6, літ. А.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 направлялась судом на зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/9665/18 за правилами спрощеного провадження – належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агсолко Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" (покупець) укладено договір поставки № 635/349297 за умовами якого постачальник зобов’язується протягом дії договору поставляти покупцю запасні частини для сільськогосподарської та будівельної техніки, обладнання, комерційних автомобілів, причепів, автохімію, мастила (оливи), покришки, супутні товари для вищезазначеної техніки (далі – товар) за його замовленнями окремими партіями, за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджується сторонами в накладних або додатках до цього договору, які є невід’ємною частиною даного договору, а покупець зобов’язується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах.

Загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим договором, визначається, кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, поставленого окремими партіями за всіма видатковими накладними відповідно до умов договору на протязі його дії (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.4. договору встановлено, що загальна сума договору складає загальну вартість поставленого покупцю товару та наданих послуг з сервісного обслуговування, за весь період дії даного договору, у відповідності з видатковими накладними та наряд-замовленнями.

Відповідно до п. 4.1. договору ціни товару вважається остаточно погодженими сторонами в видаткові накладній або специфікаціях на момент поставки товару.

Покупець зобов’язаний здійснити оплату товару на умовах 100% передплати за замовлену партію товару згідно рахунку постачальника (п. 5.1. договору).

При проведенні поставки з відстроченням оплати, про що сторони укладають додаток до цього договору, покупець зобов’язаний оплатити вартість такого товару, після його поставки, в строк зазначений у відповідному додатку до цього договору (п. 5.3. договору).

Згідно з п. 5.4. договору якщо товар поставлено без попередньо оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов’язаний оплатити вартість такого товару протягом п’яти банківських днів з дати поставки товару, вказаної в видатковій накладній.

Розрахунок проводиться шляхом перерахування суми вартості товару в безготівковому порядку в гривнях на поточних рахунок постачальника, вказаний в розділі 13 цього договору (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 10.3. договору при простроченні оплати товару, який поставлено без попередньої оплати, чи наданих послуг, покупець зобов’язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від вартості неоплаченого товару (товарів) за відповідною накладною за кожен день прострочення якщо інша відповідальність не передбачена в додатку (додатках) до цього договору. При чому першочерговій оплаті підлягає пеня.

Договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно (п. 2.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було поставлено ніж ротора підсилений RD/HS в кількості 122 штуки відповідно до видаткової накладної № 327/349297 від 09.02.2018 на загальну суму 109 189, 51 грн., натомість, відповідач прийняв даний товар та відповідно до п. 5.4. договору зобов’язаний був оплатити вказану суму за поставлений товар протягом п’яти банківських днів з дати поставки товару.

Позивач вказує про те, що відповідач частково оплатив товар 21.02.2018 та 03.04.2018, у зв’язку з цим сума заборгованості відповідача перед позивачем на дату звернення до суду з позовом становить 78 034, 84 грн.

Суд зазначає, що позивачем до позовної заяви було додано копію претензії № 67 від 18.04.2018 адресованої відповідачу з вимогою погасити існуючу суму заборгованості, проте, позивачем не надано доказів того, що дана претензія направлялася (фіскальний чек, опис вкладення в цінний лист з відбитком поштового штемпеля) або була отримана відповідачем.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки № 635/349297 від 22.08.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач належним чином виконав умови договору та поставив відповідачу товар, а саме ніж ротора підсилений RD/HS у кількості 122 шт. (артикул GF 001259), що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 327/349297 від 09.02.2018 на загальну суму 109 189, 51 грн. (разом з ПДВ в розмірі 18 198, 25 грн.).

Суд вказує про те, що зазначена вище накладна підписана повноважними представниками сторін та скріплена печатками, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 109 189, 51 грн. та прийняття даного товару відповідачем без зауважень, а тому, суд дійшов висновку, що дана накладна є належним, допустимим та достовірним доказом при вирішення даного спору, адже, підтверджує факт виконання умов договору з боку позивача та факт виникнення у відповідача зобов’язань щодо оплати даного товару.

Як вбачається з матеріалів справи, та як зазначає позивач, між сторонами не було укладено додаток про відстрочення оплати та товар поставлявся без попередньої оплати, а тому, в даному випадку порядок оплати за товар встановлений п. 5.4. договору, яким закріплено, що якщо товар поставлено без попередньо оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов’язаний оплатити вартість такого товару протягом п’яти банківських днів з дати поставки товару, вказаної в видатковій накладній.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи умови та порядок розрахунків за договором поставки № 635/349297 від 22.08.2017, суд дійшов висновку, що кінцевим строком для здійснення оплати за накладною № 327/349297 від 09.02.2018 є 16.02.2018 (включно).

Як зазначалось позивачем у позові, відповідач частково оплатив вартість поставленого товару 21.02.2018 та 03.04.2018, а тому, заборгованість відповідача перед позивачем становить 78 034, 84 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем до позову не було додано доказів на підтвердження того, що відповідачем дійсно 21.02.2018 та 03.04.2018 було здійснено часткову оплату та розмір таких оплат, в той час, зі змісту претензії № 67 від 18.04.2018 вбачається, що відповідачем було сплачено 32 600, 00 грн.

Отже, враховуючи те, що відповідно ч. 2. ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, в той час, враховуючи розмір заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем лише частково було оплачено за поставлений позивачем товар, а тому, сума заборгованості перед позивачем з основного боргу складає 78 034, 84 грн.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду належних доказів виконання ним своїх обов’язків за договором, а саме доказів оплати за поставлений товар вчасно та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 635/349297 від 22.08.2017 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення основного боргу в розмірі 78 034, 84 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 044, 05 грн. за період з 16.02.2018 по 05.07.2018.

Що стосується даних вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5.4. договору якщо товар поставлено без попередньо оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов’язаний оплатити вартість такого товару протягом п’яти банківських днів з дати поставки товару, вказаної в видатковій накладній.

Відповідно до п. 10.3. договору при простроченні оплати товару, який поставлено без попередньої оплати, чи наданих послуг, покупець зобов’язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від вартості неоплаченого товару (товарів) за відповідною накладною за кожен день прострочення якщо інша відповідальність не передбачена в додатку (додатках) до цього договору. При чому першочерговій оплаті підлягає пеня.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд зазначає, що позивачем допущено помилку при визначенні періоду нарахування пені, а саме, невірно зазначено дату початку здійснення таких нарахувань, а саме, 16.02.2018. Суд вказує, що оскільки поставка товару відповідачу була здійснена 09.02.2018, а відповідно до п. 5.4. договору строк оплати становить п’ять банківських днів з дати поставки – 16.02.2018 (включно).

Враховуючи п. 5.4. договору та ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок, суд зазначає, що початком здійснення нарахування пені є 17.02.2018.

В той час, суд вказує про те, що враховуючи допущену позивачем помилку при визначенні періоду нарахування пені, суд погоджується із заявленою позивачем до стягнення сумою пені, у зв’язку з прострочення терміну оплати, у зв’язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 044, 05 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агсолко Україна" задовольнити.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Прод" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6, літ. А; ідентифікаційний код 39621432) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агсолко Україна" (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 6-Д, офіс 43; ідентифікаційний код 39681109) заборгованість з основного боргу в розмірі 78 034 (сімдесят вісім тисяч тридцять чотири) грн. 84 коп., пеню в розмірі 10 044 (десять тисяч сорок чотири) грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 24.09.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов