РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2018Справа № 910/7858/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Гриціва Олександра Михайловича (81652,

АДРЕСА_1)

до Фізичної особи-підприємця Гердова Олега Володимировича (02222, АДРЕСА_2)

про стягнення 289153 грн. 98 коп.

Представники учасників справи:

Від позивача: Гриців О.М. - особисто;

Від позивача: Максимець Л.В. - представник, за дов.;

Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.06.2018 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Гриціва Олександра Михайловича з вимогами до Фізичної особи-підприємця Гердова Олега Володимировича про стягнення 238 460 грн. 00 коп. основного боргу, 43 638 грн. 18 коп. пені та 7 055 грн. 80 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку з оплати продукції, поставленої позивачем за Угодою на поставку взуття № 18/03-1 від 18.03.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2018 у справі №910/7858/18 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гриціва Олександра Михайловича залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі господарського суду міста Києва від 26.06.2018 у справі № 910/7858/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/7858/18 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням ) викликом сторін, судове засідання призначено на 03.09.2018 року.

Представник відповідача у судове засідання 03.09.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 03.09.2018 судом без виходу до нарадчої кімнати винесено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 17.09.2018 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 17.09.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 30.07.2018 про відкриття провадження у справі № 910/7858/18 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02222, АДРЕСА_3; код РНКОПП НОМЕР_1, що підтверджується довідкою поштового відділення зв'язку про повернення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 356 у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання та поштовим конвертом, в яких ухвала суду від 30.07.2018 направлялась на адресу відповідача.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 30.07.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2017 між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Угоду на поставку взуття № 18/03-1 (далі угода), відповідно до п. 1.1. якої Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити взуття в кількості, асортименту, по цінах, які визначаються у накладних, що є невід'ємною частиною даної Угоди.

Умовами пункту 2.2. Угоди передбачено, що оплата за відвантажене взуття здійснюється шляхом перерахування Покупцем коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 90 днів з дати відвантаження взуття.

Згідно з пунктом 2.3. Угоди у разі затримки оплати понад термін обумовлений п.2.2 даної Угоди Постачальник проводить нарахування пені в розмірі 0, 1 % за кожен прострочений день.

Пунктом 3.2. Угоди передбачено, що датою передачі товару вважається дата вручення товару, що підтверджується належно оформленими накладними, підписаними особисто Покупцем або уповноваженими представниками.

Відповідно до пункту 6.1. дана Угода вступає в законну силу з моменту її підписання і діє до « 18».03.2018 року.

Пункт 6.2. передбачає, що Угода вважається пролонгованою на один рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить про її розірвання за 20 днів до її закінчення.

На виконання умов Угоди позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 238 460,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 19/03-1 від 19.03.2017 на суму 238 460, 00 грн.

20.02.2018 року позивачем було надіслано відповідачу претензію (вих.. 07 від 16.02.2018) з вимогою погасити існуючу заборгованість в строк до 15.03.2018 року включно.

Відповідач, у свою чергу, відповіді на претензію не надав, не оплатив кошти за поставлений позивачем товар, внаслідок чого за ним виникла заборгованість у сумі 238 460,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладена між сторонами Угода за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

В даному випадку, умовами пункту 2.2. Угоди передбачено, що оплата за відвантажене взуття здійснюється шляхом перерахування Покупцем коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 90 днів з дати відвантаження взуття.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що товар на суму 238 460, 00 грн. був переданий відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 19/03-1 від 19.03.2017 року.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв товар, однак в обумовлений Угодою строк не оплатив його вартості, відповідний борг в сумі 238 460, 00 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 43 638, 18 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами пункту 2.3. Угоди у разі затримки оплати понад термін обумовлений п.2.2. даної Угоди, Постачальник проводить нарахування пені в розмірі 0, 1% за кожен прострочений день.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої статті 343 Господарського кодексу України та статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому до пені за порушення грошових зобов'язань застосовуються приписи частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд, здійснивши перевірку наданого розрахунку пені, дійшов висновку про те, що при здійсненні розрахунку пені позивачем не враховано приписи статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", за якими розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня та невірно визначено день виникнення права вимоги, а тому з урахуванням умов Угоди та норм чинного законодавства, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 30 470, 60 грн.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 7 055, 80, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 7 055 грн. суд вважає його арифметично невірним та таким, що не повністю відповідає вимогам діючого законодавства, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 Цивільного кодексу України ).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної оплати товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення відсотків річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

У той же час із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що суму заявлених до стягнення 3 % річних було обчислено невірно, оскільки обрана методика розрахунку позивача суперечить нормам чинного законодавства.

Одночасно, суд зазначає, що розглядаючи позовні вимоги про стягнення відсотків річних, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми процентів річних та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних процентів річних та інших нарахувань..

З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 7 016, 60 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної - особи підприємця Гриціва Олександра Михайловича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гердова Олега Володимировича (02222, АДРЕСА_4; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) 238 460 (двісті тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 30 470 (тридцять тисяч чотириста сімдесят) грн.. 60 коп. пені, 7 016 (сім тисяч шістнадцять) грн.. 60 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 3 576 (три тисячі п'ятсот сімдесят шість) грн.. 91 коп.

3. В іншій частині позовних вимог Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.09.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова