УХВАЛА

м. Київ

09.10.2018Справа № 910/10546/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши скаргу Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс" на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича по справі № 910/10546/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс"

про стягнення 2 090 285, 06 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача (скаржника): Савченко С.І. за дов.

від приватного виконавця: Крайчинський С.С. особисто

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 позов задоволено повністю, стягнуто з Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 1824 919 грн. 42 коп. основного боргу, 32 423 грн. 74 коп. 3% річних, 140 979 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 29 974 грн. 84 коп. судового збору.

15.11.2017 на виконання рішення суду був виданий наказ.

28.09.2018 до суду надійшла скарга Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс" на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича по справі № 910/10546/17, в якій скаржник просить відновити пропущений строк для подання до суду скарги на дії приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника згідно постанови про арешт коштів від 07.09.2018 у ВП № 57168775, прийняти скаргу до розгляду, скасувати відповідну постанову.

Ухвалою суду від 01.10.2018 подану скаргу відповідача по справі № 910/10546/17 призначено до розгляду на 09.10.2018.

08.10.2018 до суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. надійшли заперечення на скаргу боржника.

У судовому засіданні представник скажника вимоги скарги підтримав, приватний виконавець проти доводів, викладених у скарзі та аргументів скаржника заперечував.

Позивач у засідання суду не з'явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 ГПК України.

Відповідно до ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про розгляд скарги, суд прийшов до висновку, що подана скарга може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника скаржника та приватного виконавця , судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Подана скарга мотивована тим, що приватним виконавцем Крайчинським С.С. в ході виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу суду від 15.11.2017 по справі № 910/10546/17 постановою ВП № 57168775 від 07.09.2018 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на єдиному рахунку ОСББ "Інкомсервіс", яка є неприбутковою організацією, з якого виплачується заробітна плата та соціальні виплати, що порушує конституційні права громадян, що працюють на підприємстві та суперечить ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст. 97, 115 КЗпП України, ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Приватний виконавець Крайчинський С.С. у письмових поясненнях заперечує проти доводів скаржника та вказує, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови було накладено арешт на кошти боржника в межах суми виконавчого провадження із зазначенням "крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонеено законом та належать боржнику", у задоволенні скарги просив відмовити.

Як вбачається з наданих матеріалів та пояснень скаржника, 07.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським С.С. постановою від 07.09.2018 відкрито виконавче провадження № 57168775 з виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/10546/17 від 15.11.2017, боржником за яким є ОСББ "Інкомсервіс", зобов'язано боржника надати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Також 07.09.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським постановою в межах виконавчого провадження № 57168775 накладено арешт на майно, що належить ОСББ "Інкомсервіс" у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1719989,34 грн., а також постановою від 07.09.2018 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № 6 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Зі змісту постанови, арешт накладено відповідно до вимог виконавчого документа на грошові кошти, які містять на рахунках боржника, вказаних у заяві стягувача, в межах звернення стягнення 1719989,34 грн. відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням положення «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19 1 та 26- 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Підстави знаття арешту визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши надані скаржником матеріали та докази на предмет неправомірності дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. з винесення оскаржуваних постанови у ВП № 57168775 про арешт коштів боржника від 07.09.2018, суд не вбачає у діях приватного виконавця неправомірності або незаконності.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Разом з цим згідно з частиною 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безперешкодний доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За наведеними нормами державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не має права накладати арешт на рахунки із спеціальним режимом використання, якими також можуть бути рахунки для зарахування страхових виплат, заробітної плати та інших виплат на карткові рахунки співробітників клієнта, з метою забезпечення дотримання наведеного положення державному виконавцю відповідно до статті 18 Закону надано безперешкодний доступ до інформації про боржника, в тому числі конфіденційної, що є необхідною для вчинення виконавчих дій відповідно до меж повноважень та в порядку, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням інших нормативно-правових актів.

Також, частинами 2-3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до положень ст.ст. 8,9 Конституції України, на які посилається скаржник, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., встановлено, що ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 36 ПК України платник податку зобов'язаний обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (податковий обов'язок). Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Проте, відносини між скаржником та його найманими працівниками з питань своєчасної виплати заробітної плати не стосуються відносин скаржника та виконавця, які виникли з виконання ухвали суду.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Всупереч ст.ст. 73, 74 ГПК України, скаржником не надано доказів того, що рахунки, на які накладено арешт оскаржуваною постановою від 07.09.2018 про арешт коштів боржника є відкритими для здійснення операцій по цільовому використанню коштів, які надходять до скаржника, використовуються для виплати заробітної плати, сплати обов'язкових платежів до бюджету, та те, що рахунки, вказані у постанові, є спеціальним і на них поширюється заборона накладення арешту відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Судом встановлено, що постановою від 07.09.2018 накладено арешт на кошти боржника у межах суми накладення арешту 1719989,34 грн., з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, що відповідає приписам Закону України "Про виконавче провадження" та зазначено положення про обмеження арешту коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Проаналізувавши доводи скаржника та надані матеріали, суд зазначає, що скаржником не доведено та не надано належних доказів на підтвердження заявлених у скарзі вимог, незаконності дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 07.09.2018.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення скарги Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс" на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича по справі № 910/10546/17.

Керуючись статтями 233, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні скарги Об'єднання співвласників багоповерхового будинку "Інкомсервіс" на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського Сергія Станіславовича по справі № 910/10546/17 відмовити повністю.

2. Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законодавством України порядку.

Суддя О.М. Ярмак