Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/689/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 13 від 13.08.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 25 від 04.01.2018 (в с/з 11.09.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"ТЕХОЙЛ НК" до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 255123,86 грн

В судових засіданнях 11.09.2018 та 26.09.2018 оголошувались перерви до 12:15год. та до 14:00год. 26.09.2018, відповідно.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 255123,86 грн, з яких: 209737,5 грн основного боргу, 26570,58 грн пені, 18617,79 грн 24% річних та 197,99 грн інфляційних.

Ухвалою від 20.08.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

24.09.2018 від відповідача надійшло клопотання № 1230 від 10.09.2018 (з додатками) про зменшення розміру пені. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що у відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі та наявні обставини, що ускладнюють виконання ним своїх зобов'язань.

24.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив від 20.09.2018. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Подав для долучення до матеріалів справи копію рахунку-фактури 3НК-0000069 від 31.01.2018. В усному порядку зазначив про допущення позивачем помилки при зазначенні у позовній заяві назви відповідача - помилково вказав "Державне підприємство...", а слід було зазначити "Дочірнє підприємство...". Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки заперечив. Зокрема вважає, що вказане клопотання не може бути прийняте судом, оскільки його копія не була завчасно направлена на адресу позивача для ознайомлення та надання відповідних письмових заперечень.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку в судовому засіданні (а.с. 71).

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд вважає, що його не прибуття не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2018 року між ТОВ "Техойл НК" (продавець/позивач) та ДП «Житомирський облавтодор "ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (покупець/відповідач) було укладено договір поставки нафтопродуктів №Т-3101-18/1 (надалі- Договір).

За умовами п.1.1. Договору, продавець зобовязується передати у власність покупця нафтопродукти (бензин автомобільний: А-95, А-92 та дизельне паливо) відповідної якості, а покупець оплачує й приймає нафтопродукти (надалі-товар) по бланкам внутрішнього обігу (надалі-талони) продавця, в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у рахунку-фактурі або накладній, та/або акті прийому-передачі, що є невідємною частиною цього договору .

Згідно п. 1.2 Договору, право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту фактичного отримання товару на АЗС/складу або в момент оплати, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Ризик випадкової загибелі товару переходить до покупця з моменту одержання товару на АЗС/складі.

Відповідно до п.2.1 Договору, ціни на товари встановлюються в національній валюті України за 1 літр, включаючи ПДВ, і визначаються виходячи з поточної ціни продавця на момент передачі талонів на товар

Пунктом 3.1. Договору сторони обумовили, що покупець зобовязується здійснити оплату вартості товару, визначеної у рахунку-фактурі на поточний рахунок продавця протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту отримання талонів на товар.

Видатковою накладною №НКН-000046 від 01.02.2018 та довіреністю на отримання товару №1904 від 31.01.2018 (а.с.15-16) підтверджується, що на виконання умов Договору, 01.02.2018 відповідачем було прийнято від позивача товар (дизпаливо, Бензин А-92) на загальну суму 209737,50грн.

Проте відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті товару не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 3253-06/18 від 12.06.2018, з вимогою погасити існуючу заборгованість за Договором (а.с. 28-31). Матеріали справи відповіді на вказану вище претензію не містять.

Не проведення відповідачем розрахунків за поставлені нафтопродукти стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи надані в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, на підставі видаткової накладної №НКН-000046 від 01.02.2018, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 209737,50грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості у заявленій сумі. Викладені у позовній заяві обставини відповідач не спростував.

Отже, вимога позивача про стягнення 209737,50грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути на його користь з відповідача 26570,58грн пені, 18617,79грн 24% річних та 197,99грн інфляційних, нарахованих за період з 03.04.2018 по 15.08.2018.

Статтею 610 ЦК України обумовлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.5.3 Договору, покупець зобовязується сплатити продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості або від сплаченої з простроченням суми за кожен день прострочення виконання грошового зобовязання та 24% річних, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 26570,58грн є обґрунтованим та вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, зважаючи на наявність в матеріалах справи клопотання відповідача щодо зменшення заявленої позивачем суми пені, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст.551 ЦК України обумовлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення.

Відповідач у своїй заяві просить зменшити розмір пені, виходячи з того, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, а також наявні обставини, що ускладнюють виконання відповідачем своїх зобов'язань. Причиною такого фінансового становища вказує неналежне та несвоєчасне державне фінансування ремонту та будівництва автомобільних доріг (що є основною діяльністю підприємства), яке здійснюється за рахунок державного та місцевого бюджету. Вказує, що сума податкового боргу є достатньо великою, а на розрахункові рахунки відповідача накладено арешти у вигляді інкасових доручень. Підприємство також має значну кредиторську заборгованість та заборгованість по сплаті заробітної плати. До вказаного клопотання відповідач додав: копію облікової картки на зведене виконавче провадження, копії довідок № 1228 від 10.09.2018, № 1229 від 10.08.2018 та копії інкасових доручень.

Натомість, фінансової звітності відповідачем не надано, що унеможливлює здійснення судом об'єктивної оцінки наведених відповідачем обставин.

До того ж, ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Тобто, скрутний фінансовий стан не є підставою для невиконання зобов'язань за договором та для звільнення від відповідальності за таке невиконання.

Водночас, враховуючи приписи ст. ст. 6, 624 ЦК України, суму боргу та відсутність навіть часткового її погашення, суд не розцінює нараховану позивачем суму пені як надмірно велику, оскільки остання обумовлена сторонами Договору за їх волевиявленням, а наведені у клопотанні обставини суд не розцінює як виняткові, тому підстав для зменшення пені не вбачає.

Заперечення представника позивача щодо прийняття клопотання відповідача до розгляду суд відхиляє, оскільки приписи ст. 170, 171 ГПК України не містять положень, які в імперативному порядку зобов'язують направляти такі клопотання на адресу інших учасників справи.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок інфляційних та 24% річних, суд дійшов висновку, що вони заявлені правомірно, їх суми обраховано вірно.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню в сумі 255123,86грн, з яких 209737,50грн - основний борг, 26570,58грн - пеня, 18617,79грн 24% річних, та 197,99грн- інфляційні.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 75, ід. код 32008278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ід. код 41486736):

- 209737,50 грн основного боргу;

- 26570,58 грн пені;

- 18617,79 грн 24% річних;

- 197,99 грн інфляційні;

- 170,71 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.10.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- позивачу - ТОВ"ТЕХОЙЛ НК" ( 01030,м.Київ, вул.Ярославів Вал, буд.5-В)- рек. з пов.;

3- відповідачу - ДП Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" (10003,м.Житомир, вул. Перемоги№75)- рек. з пов.