КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Справа№ 910/21976/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 26.09.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 (повний текст підписано 04.07.2018)

у справі №910/21976/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс"

про визнання недійсним нікчемних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/21976/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 19.07.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Шапталі Є.Ю., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/21976/16 та призначено до розгляду на 15.08.2018.

01.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.09.2018.

В судовому засіданні 26.09.2018 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/21976/16 скасувати.

В судовому засіданні 26.09.2018 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 910/21976/16 залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю " Науково-виробниче підприємство "Техвестсервіс" (надалі - відповідачем, вкладником ) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк " Євробанк " (надалі - позивачем, банком ) 24.10.2012р. було укладено генеральний договір № ДЛЮ-833/EUR-GL вкладу юридичних та фізичних осіб-підприємців за Правилами " Строковий з виплатою процентів щомісячно".

Згідно з умовами вказаного договору позивач приймає на зберігання у відповідача грошові кошти та зобов'язується виплачувати останньому суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановленого договором, правилами та відповідними додатковими договорами до нього.

Між сторонами генерального договору 27.05.2016р. було укладено додатковий договір № 101 до генерального договору

На підставі вказаного додаткового договору відповідач розмістив, а позивач прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 700 000,00 євро строком до 29.08.2016 р.

Між сторонами генерального договору 27.05.2016р. було укладено додатковий договір № 102 до генерального договору

На підставі вказаного додаткового договору відповідач розмістив, а позивач прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 700 000,00 євро строком до 29.08.2016 р.

Між сторонами генерального договору 06.06.2016р. було укладено додатковий договір № 103 до генерального договору

На підставі вказаного додаткового договору відповідач розмістив, а позивач прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 450 000,00 євро строком до 13.06.2016р. ( вказаний транш достроково повернутий на підставі додаткового договору № 4 від 10.06.2016 р. )

Між сторонами генерального договору 10.06.2016р. договору був укладений додатковий договір № 105 до генерального договору.

На підставі вказаного додаткового договору відповідач розмістив, а позивач прийняв на рахунок вкладний транш в сумі 450 000,00 євро строком до 14.07.2016 р.

В подальшому вклади за додатковими договорами № 101, 102 та 105 були повернуті відповідачу достроково за його заявою та на підставі додаткових договорів:

- № 106 від 13.06.2016р. ( повернутий вклад за додатковим договором № 105 )

- № 107 від 13.06.2016р. (повернутий вклад за додатковим договором № 101 )

- № 108 від 14.06.2016р. (повернутий вклад за додатковим договором № 102 ).

Між позивачем та відповідачем 14.06.2016р. були укладені наступні договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О.:

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за № 1157, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ " КБ " Євробанк " нежитлове приміщення за номером 202, загальною площею 162,7 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) вартістю 8868985,77 грн.;

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за № 1158, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ " КБ " Євробанк " нежитлове приміщення за номером 204, загальною площею 51,6 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві ( реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00 ) вартістю 2812781,67 грн.;

- договір купівлі-продажу нежитлового приміщення зареєстрований в реєстрі за № 1159, відповідно до якого відповідач придбав у ПАТ " КБ " Євробанк " нежитлове приміщення за номером 203, загальною площею 51,7 кв. м., що знаходиться в будинку за номером 4 "г", розташованого по проспекту В. Лобановського в м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00 ) вартістю 2818232,56 грн.

Як передбачено п. 2.1 вказаних договорів купівлі - продажу, відповідач повинен здійснити розрахунок з ПАТ " КБ " Євробанк " шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок останнього в день посвідчення таких договорів.

Факт перерахування відповідачем позивачу зазначених коштів підтверджується платіжними дорученнями: № 32 від 14.06.2016 р. на суму 8868985,77 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1157 від 14.06.2016 p.:, № 33 від 14.06.2016 р. на суму 2812781,67 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1158 від 14.06.2016 p. та № 34 від 14.06.2016 року на суму 2818232,56 грн. - в якості сплати за договором купівлі-продажу № 1159 від 14.06.2016 р.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 17.06.2016 р. № 73-рш " Про віднесення публічного акціонерного товариства комерційного банку " Євробанк " до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ " Євробанк " та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

На підставі вказаного рішенням розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства комерційного банку " Євробанк " з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016 р. до 16.07.2016 р. включно, призначено Кононця В.В. уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ " Євробанк ".

07.07.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1183, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ КБ " Євробанк " з 17.07.2016 року до 16.08.2016 р. включно і повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ " Євробанк "

У відповідності до даного рішення повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ " Євробанк " Кононця Вадима Валерійовича продовжені з 17.07.2016 р. до 16.08.2016 р. включно.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України від 23.02.2012 р. № 4452-VI " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України " Про банки і банківську діяльність ";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

В разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк" Кононцем Вадимом Валерійовичем винесено повідомлення за № 01-24.3/2018 про нікчемність спірних правочинів:

- договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1157, що укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк " Євробанк " та товариством з обмеженою відповідальністю " Науково-виробниче підприємство " Техвестсервіс "

- договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1158, що укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк " Євробанк " та товариством з обмеженою відповідальністю " Науково-виробниче підприємство " Техвестсервіс "

- договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2016р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1159, що укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк " Євробанк " та товариством з обмеженою відповідальністю " Науково-виробниче підприємство " Техвестсервіс ".

Позивач, в позовній заяві зазначає, що внаслідок дій з розірвання депозитних договорів та продажу відповідачу нежитлових приміщень, ПАТ КБ " Євробанк " надав відповідачу як кредитору переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст.38 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того, ПАТ КБ "Євробанк" не отримав нових грошових надходжень за продані нежитлові приміщення, згідно договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, а прийнявши в якості сплати за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень грошові кошти відповідача, отримані внаслідок дострокового розірвання депозитних договорів з ПАТ КБ " Євробанк ", останній надав відповідачу переваги у вигляді зміни черговості у задоволенні вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що спірні договори купівлі - продажу є нікчемними і підлягають визнанню недійсними.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 " Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними " правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як встановлено частинами 1 та статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як зазначає позивач у позовній заяві, правочини про дострокове розірвання додаткових договорів №101 та №105, а також договори купівлі - продажу нежитлових приміщень, мають ознаки нікчемності в силу закону, а саме п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача лише в частині нікчемності договорів про розірвання, що призвело до неправильного повернення коштів, з наступних підстав.

Питання дострокового розірвання депозитних договорів у банку врегульовано Правилами (договірними умовами) розміщення вкладів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в ПАТ КБ " Євробанк ".

Як передбачено положеннями п. 2.2 вказаних Правил, які є внутрішнім документом банку, повернення вкладного траншу або його частини до настання дати повернення для строкових вкладів забороняється. Зазначена заборона не застосовується до договорів, укладених до 06.06.2015 р.

Відповідачем укладено три додаткових договори про розміщення вкладів, відповідно два з них 27.05.2016 р. та один - 06.06.2016 р., тобто вказані договори укладено після 06.06.2015 р.

Отже, згідно вимог п. 2.2 Правил повернення вкладних траншів за вказаними договорами до настання дати їх повернення було заборонено.

Проте, на підставі додаткового договору № 106 до Генерального договору позивач достроково повернув відповідачу вклад, розміщений на підставі додаткового договору №105 в сумі 450000,00 євро.

Разом з тим, на підставі додаткового договору №107 до Генерального договору позивач достроково повернув відповідачу вклад, розміщений на підставі додаткового договору №101 в сумі 700000,00 євро.

Отже, при розриванні вказаних договорів та відповідно достроковому поверненні депозитних коштів відповідачу були надані переваги та пільги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, зокрема, Правилами (договірними умовами) розміщення вкладів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в ПАТ КБ " Євробанк ".

Зазначені договори про дострокове розірвання містять ознаки нікчемності, передбачені п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності до п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

При цьому, позивачем не було заявлено вимог про визнання недійсними нікчемних договорів про дострокове розірвання.

Нікчемністю вказаних договорів позивач обґрунтовує вимоги про визнання недійсними нікчемних договорів купівлі - продажу.

Як зазначає позивач, що відповідач розрахувався з ним за купівлю приміщень незаконно повернутими йому депозитними коштами.

Зазначене на думку позивача свідчить про нікчемність укладених договорів купівлі - продажу та відповідно є підставою для визнання їх недійсними.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, для визнання недійсним правочину є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, саме в момент вчинення цього правочину.

Згідно з п. 2.1. зазначених договорів купівлі-продажу, відповідач повинен був здійснити розрахунок з позивачем шляхом перерахування грошових коштів зі свого розрахункового рахунку в ПАТ " КБ " Євробанк" на розрахунковий рахунок останнього в день посвідчення таких договорів.

Таким чином, сторони, укладаючи оскаржувані договори, не передбачили умови про те, що відповідач буде здійснювати розрахунок достроково повернутими йому позивачем депозитними коштами.

Відсутність такої умови суттєво впливає на можливість визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки у такому випадку є недоведеною та обставина, що волевиявлення відповідача в момент укладення договорів купівлі - продажу було спрямовано саме на здійснення розрахунку з позивачем вказаними депозитними коштами.

Разом з тим, здійснення оплати відповідачем позивачу достроково отриманими депозитними коштами (при відсутності у договорах відповідної умови про це), жодним чином не свідчить про нікчемність оскаржуваних договорів.

Сплата коштів позивачу, отриманих відповідачем внаслідок укладення нікчемних правочинів у даному випадку є неналежним виконанням зобов'язання.

Однак, невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати належного виконання, розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними ").

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/21976/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/21976/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Євробанк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/21976/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №910/21976/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21976/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров

Повний текст постанови складено 27.09.2018