ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р.                                                     Справа № 911/1550/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Коростишівська паперова фабрика”

(адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 32, офіс 226, код 40199618)

до приватного підприємства “Гриф”

(адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 10, код 20603918)

про стягнення 38071,30 гривень

за участю представників:

позивача – не з’явився.

відповідача – не з’явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Коростишівська паперова фабрика” звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного підприємства “Гриф” про стягнення 38071,30 гривень основного боргу у зв’язку з неналежним виконанням останнім зобов’язань з оплати поставленого товару відповідно до видаткових накладних №1019 від 26.12.2016, №798 від 07.11.2016, №636 від 27.09.2016, №297 від 04.07.2016, №958 від 13.12.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляд та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.07.2018.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.09.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі №911/1550/18, призначено розгляд справи по суті на 27.09.2018.

Позивач та відповідач в судове засідання 27.09.2018 не з’явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвали Господарського суду Київської області від 31.07.2018, 30.08.2018 та 20.09.2018 направлялись відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що нез’явлення представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників позивача та відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограммами, тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення данного виду договорів.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Коростишівська паперова фабрика» (постачальник) поставлено товар приватному підприємства “Гриф” без укладення письмового договору між сторонами.

Судом встановлено, що позивач, поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 186144,30 гривень, що підтверджується видатковими накладними, які підписані відповідачем без будь-яких заперечень з приводу зазначених у видаткових накладних вартості, кількості поставленого позивачем товару.

Тобто, підписані відповідачем видаткові накладні без будь-якого зазначення відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних видаткових накладних вартістю, обсягом та якістю поставленого позивачем товару свідчать про належне виконання позивачем своїх зобов’язань.

Як вказує позивач, відповідач належним чином не виконав зобов’язань щодо повної оплати отриманого товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 38071,30 гривень.

В матеріалах справи відсутні належні докази сплати відповідачем заборгованості за вищевказаними видатковими накладними.

Предметом позову є вимога про стягнення 38071,30 гривень боргу за поставлений товар.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

25.06.2018 за вих. №119 позивач направив на адресу відповідача лист, відповідно до якого позивач вимагав протягом семи днів сплатити борг за поставлений товар в розмірі 38071,30 гривень.

Однак, відповідач належним чином на лист-вимогу не відреагував та свій обов’язок щодо сплати вартості поставленого товару у розмірі 38071,30 гривень не виконав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді боргу у розмірі 38071,30 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем докази не спростовані та відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства “Гриф” (адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 10, код 20603918) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Коростишівська паперова фабрика” (адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 32, офіс 226, код 40199618) 38071,30 гривень основного боргу та 1762,00 гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 27.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 08.10.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                               Т.Д. Лилак