РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2018Справа № 910/8151/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.

За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку

"Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілоріс",

про зобов'язання вчинити дії

Представники учасників судового процесу:

Від позивача Шубак М.І. - ордер серія ЛА №084792 від 19.09.2018

Від відповідача Лісовський С.В. - довіреність №387 від 19.03.2018

Від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про виконання ним як поручителем за Договором поруки № 4В13645И від 16.11.2016 грошових зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілоріс" з повернення кредиту та сплати відсотків відповідачу за Кредитними договорами від 10.10.2013 № 4В13645И, від 14.10.2013 № 4В13646И, від 20.02.2014 № 4В14190И, від 17.02.2015 № 4В15045И, від 18.03.2016 № 4В16004Д. У зв'язку з цим позивач просить суд зобов'язати відповідача надати позивачу належним чином засвідчені копії вказаних кредитних договорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" залишити без руху, надано позивачу строк до 06.07.2018 для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів відправлення відповідачу та третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів.

03.07.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8151/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілоріс", підготовче засідання призначено на 25.07.2018.

В підготовче засідання 25.07.2018 з'явилися представники сторін. Представник третьої особи в підготовче засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів, викладене у тексті позовної заяви, а саме: розрахунків та виписок про рух коштів станом на 18.11.2016 за Кредитними договорами від 10.10.2013 № 4В13645И, від 14.10.2013 № 4В13646И, від 20.02.2014 № 4В14190И, від 17.02.2015 № 4В15045И, від 18.03.2016 № 4В16004Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 відкладено підготовче засідання у справі № 910/8192/18 на 27.08.2018, витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк": розрахунки та виписки про рух коштів станом на 18.11.2016 за Кредитними договорами від 10.10.2013 № 4В13645И, від 14.10.2013 № 4В13646И, від 20.02.2014 № 4В14190И, від 17.02.2015 № 4В15045И, від 18.03.2016 № 4В16004Д, встановлено Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" строк для подання доказів - не пізніше 10.08.2018.

В підготовче засідання 27.08.2018 представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача в усному порядку заявив клопотання про продовження строку на подання відзиву та витребуваних ухвалою суду від 25.07.2018 документів, обґрунтувавши причини пропуску встановленого судом строку.

За приписами ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на викладене, Суд задовольняє клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позов та доказів.

За приписами ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Отже, враховуючи викладені обставини, Суд визнав за необхідне відкласти підготовче засідання у даній справі на 19.09.2018.

Враховуючи те, що судом остаточно з'ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та за згодою сторін призначив справу до судового розгляду по суті на 01.10.2018.

В судовому засіданні 01.10.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.11.2016 між ТОВ "Айлант Сервіс" та ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" укладений договір поруки № 4В13645И/П, за яким позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілоріс" зобов'язань за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013, №4В13646И від 14.10.2013р., №4В14190И від 20.02.2014, №4В15045И від 17.02.2014, №4В16004Д від 18.03.2016. Позивач 17.11.2016 згідно платіжних доручень №15-19 виконав усі зобов'язання ТОВ "Вілоріс" за кредитними договорами та сплатив відповідачу суму боргу в загальному розмірі 1 448 385 361 грн. За умовами договору поруки відповідач повинен був впродовж 5 (п'яти) робочих передати позивачу (поручителю) належним чином засвідчені документи, що підтверджують обов'язки боржника. Проте відповідач свої зобов'язання за договором поруки досі не виконав.

Представник відповідача письмового відзиву на позов не надав, проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем частково виконано зобов'язання за договором поруки № 4В13645И/П. Крім того, відповідач зазначив, що позивач вимоги про надання копій кредитних договорів від 10.10.2013 № 4В13645И, від 14.10.2013 № 4В13646И, від 20.02.2014 № 4В14190И, від 17.02.2015 № 4В15045И, від 18.03.2016 № 4В16004Д не направляв.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, письмових пояснень на позов не надав .

В судовому засіданні 01.10.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙЛАН СЕРВІС" (надалі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк (надалі - відповідач, кредитор) був укладений договір поруки № 4В13645И/П (надалі - Договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Вілоріс " (надалі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013, №4В13646И від 14.10.2013р., №4В14190И від 20.02.2014, №4В15045И від 17.02.2014, №4В16004Д від 18.03.2016. (далі - кредитні договори) (п.1. договору).

Відповідно до п. 2 Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з пунктами 4, 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. У випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 7 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору (п. 7 Договору поруки).

Спір виник внаслідок того, що позивач як поручитель виконав обов'язок боржника за кредитними договорами, а саме погасив борг в загальному розмірі 1 448 385 361 грн., тому відповідач у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен вручити йому оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжних доручень №№15.16.17.18.19 від 17.11.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в загальному розмірі 1 448 и385 361 грн. з призначенням платежу: "Виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4В13645И від 10.10.2013, №4В13646И від 14.10.2013р., №4В14190И від 20.02.2014, №4В15045И від 17.02.2014, №4В16004Д від 18.03.2016 та згідно договору поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 1 448 385 361 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016.

Відповідно до п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитними договорами не породжує перехід до нього прав кредитора за цими договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

Проте, оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013, №4В13646И від 14.10.2013р., №4В14190И від 20.02.2014, №4В15045И від 17.02.2014, №4В16004Д від 18.03.2016, та того, що за рахунок коштів в загальній сумі 1 ,00 грн. позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за боржника за вказаними кредитними договорами, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитними договорами в повному обсязі.

Зі змісту Договору поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п.п. 5, 6 Договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано жодних вимог відповідача, адресованих позивачу щодо погашення заборгованості за боржника за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013, №4В13646И від 14.10.2013р., №4В14190И від 20.02.2014, №4В15045И від 17.02.2014, №4В16004Д від 18.03.2016.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що він звертався до Відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за вказаними кредитними договорами. Позивачем не надано доказів направлення на адресу відповідача саме вимоги від 01.02.2018, оскільки відсутній опис вкладення в даний лист.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення позивача з боку відповідача, то відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» передати належним чином засвідчені копії:

кредитного договору № 4В13645И від 10.10.2013, з додатковими угодами та договорами застави, поруки;

кредитного договору №4В13646И від 14.10.2013р., з додатковими угодами та договорами застави, поруки;

кредитного договору №4В14190И від 20.02.2014, з додатковими угодами та договорами застави, поруки;

кредитного договору №4В15045И від 17.02.2014, з додатковими угодами та договорами застави, поруки;

кредитного договору №4В16004Д від 18.03.2016, з додатковими угодами та договорами застави, поруки, які укладені між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вілоріс», є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.10.2018

Суддя Трофименко Т.Ю.