ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/906/18

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Т.А. Величко, С.В. Таран,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком"

на рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2018р.

(суддя І.А. Малярчук, м. Одеса, повний текст складено та підписано 06.08.2018р.)

у справі №916/906/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т"

про стягнення 132514,68 грн.,

Справа розглянута без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Молком" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" про стягнення 132514,68 грн., з яких: 82005,46 грн. основного боргу, 33800,75 грн. пені, 3291,09 грн. 3% річних, 13417,38 грн. інфляційних втрат, 4000 суму витрат на отримання правничої допомоги. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1987,62 грн.

У правове обґрунтування позову ТОВ "Молком" послалось на ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 20, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що у звязку з тим, що договором переведення боргу б/н від 13.05.2017 сторонами не встановлено строк виконання ТОВ "Сагітта-Т" грошового зобовязання та позивачем не направлялася відповідачу вимога в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, нарахування ТОВ "Молком" пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення ТОВ "Сагітта-Т" грошового зобовязання являється необґрунтованим.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2018р., підписаним 06.08.2018р. (суддя І.А. Малярчук), у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що доказів надсилання/вручення позивачем відповідачу вимоги про виконання обовязку за договором переведення боргу від 13.05.2017р., позивачем суду не надано, у звязку з чим у ТОВ Сагітта-Т не виник обовязок сплатити суму, що обумовлена цим договором, адже саме частина цієї суми є предметом позову. Також суд вказав, що, враховуючи встановлення судом відсутності підстав для стягнення заборгованості, необґрунтованим та непідтвердженим є й розрахунок позивача пені, трьох процентів річних та індексу інфляції.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ТОВ Сагітта-Т 82005,46 грн. основного боргу, 26068,10 грн. пені, 2979,12 грн. 3% річних, 8885,91 грн. інфляційних втрат та 4000,00 суму витрат на отримання правничої допомоги. При цьому, скаржник зазначив, що строк оплати поставленого товару за основним договором поставки у первісного боржника ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ сплив не пізніше ніж 03.05.2017р., а за договором про переведення боргу від 13.05.2017р. новий боржник взяв на себе зобовязання з виконання основного договору поставки, у нового боржника - ТОВ Сагітта-Т обовязок зі сплати боргу кредиту виник з моменту підписання договору від 13.05.2017р., у звязку з чим скаржник вважає необґрунтованими доводи відповідача про не погодження строків оплати боргу, відповідно нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних також є правомірним з 13.05.2017р. Що стосується розрахунку пені, ТОВ "Молком" вказало, що такий розрахунок здійснено ним при поданні позовної заяви помилково з 22.12.2016. При цьому, скаржник вважає, що розмір позовних вимог дозволяє здійснити розрахунок пені, враховуючи її несплату до дати складання судового рішення 30.07.2018, адже суми штрафних санкцій відповідачем не були сплачені. Також позивачем здійснено відповідний перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних. Стосовно порушень норм процесуального права, скаржник зазначив, зокрема, що судом безпідставно було продовжено відповідачу термін для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.08.2018р. відкрито апеляційне провадження у даній справі та вирішено її розгляд почати через 15 днів з дня відкриття апеляційного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

01.07.2015р. між ТОВ Стабфор (постачальник) та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (покупець) було укладено договір поставки з відстроченням платежу №54/15, за умовами якого постачальник зобовязується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами цього договору. Товаром за цим договором є товари, вказані у погодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), що є невідємними частинами цього договору. У прейскуранті (специфікаціях) вказується перелік товарів, що постачаються, та ціни на них (п.п.1.1., 1.2. цього договору).

Відповідно до п.2.1. вказаного договору поставка товару здійснюється за погодженими сторонами цінами, вказаним у прейскуранті (специфікації). При цьому, постачальник зобовязується не збільшувати ціни, вказані у прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх погодження сторонами. Постачальник зобовязується визначати ціни у прейскуранті, які погоджені покупцем та постачальником, на рівних умовах, як для покупця, так і для інших роздрібних компаній.

Згідно з п.3.1. договору поставки №54/15 від 01.07.2015р. поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (Інкотермс-2010) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію. За погодженням сторонами отримувачем товару може бути третя особа.

За умовами п.п.4.1., 4.3. вказаного договору поставки оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації. Покупець не оплачує товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі строками придатності/ реалізації, які сплили, або зі строками придатності або реалізації згідно п.3.12. цього договору).

У п.5.2. даного договору сторони визначили, що кожна зі сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобовязань за цим договором сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за весь час такого прострочення. Для покупця пеня обраховується від суми простроченого платежу.

У силу п.8.1. договору поставки №54/15 від 01.07.2015р. договір укладено на невизначений строк та він діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

29.12.2016р. між ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (покупець), ТОВ Стабфор (первісний постачальник) та ТОВ Молком (новий постачальник) було укладено угоду №1 про заміну сторони договору, відповідно до умов якої сторони погодилися замінити одну із сторін договору №54/15 від 01.07.2015р., укладеного між ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ та ТОВ Стабфор, а саме передати новому постачальнику усі права та обовязки первісного постачальника за договором №54/15 від 01.07.2015р. (п.1 угоди).

Згідно з п.п.2, 4 угоди №1 про заміну сторони договору від 29.12.2016р. після підписання сторонами цієї угоди новий постачальник стає стороною договору №54/15 від 01.07.2015р. і є повним правонаступником первісного постачальника відносно його прав та обовязків за договором №54/15 від 01.07.2015р. Станом на 29.12.2016р. сторони погодили, що сума заборгованості покупця перед первісним постачальником за договором №54/15 від 01.07.2015р. становить 94831,47грн.

Відповідно до договору №54/15 від 01.07.2015р. ТОВ Молком постачав ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ товари за накладними від 22.11.2016р. №, від 24.11.2016р. №, №, №, №, №, №.

Разом з тим, 25.11.2016р. між ТОВ Молком (постачальник) та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (покупець) укладено договір поставки з відстроченням платежу №40/16, за умовами якого постачальник зобовязується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар, відповідно до умов цього договору. Товаром за цим договором є товари, вказані у погодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), що є невідємними частинами цього договору. У прейскуранті (специфікаціях) вказується перелік товарів, що постачаються, та ціни на них (п.п.1.1., 1.2. договору).

Пунктом .2.1. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. визначено, що поставка товару здійснюється за погодженими сторонами цінами, вказаними у прейскуранті (специфікації). При цьому, постачальник зобовязується не збільшувати ціни, вказані у прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх погодження сторонами. Постачальник зобовязується визначати ціни у прейскуранті, які погоджені покупцем та постачальником, на рівних умовах, як для покупця, так і для інших роздрібних компаній.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (Інкотермс-2000) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну партію товару. За погодженням сторонами отримувачем товару може бути третя особа (п.3.1. цього договору).

За умовами п.п.4.1., 4.3. вказаного договору поставки оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації. Покупець не оплачує товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі строками придатності/ реалізації, які сплили, або зі строками придатності або реалізації згідно п.3.12. цього договору).

У п.5.2. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. сторони узгодили, що кожна зі сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобовязань за цим договором сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за весь час такого прострочення. Для покупця пеня обраховується від суми простроченого платежу.

Згідно з п.8.1. даного договору поставки договір укладено на невизначений строк та він діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

На підтвердження виконання договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. позивач надав видаткові накладні від 09.01.2017р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 05.01.2017р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 03.01.2017р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 29.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 27.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 26.12.2016р. № ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 25.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 22.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 20.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 19.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 18.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 15.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 13.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 12.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 11.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 08.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 06.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 05.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 04.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, від 01.12.2016р. №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-, №ОДОДМ-0

У зазначених накладних підставою їх оформлення зазначено договір №40/16 від 24.11.2016р., але судом вірно прийнято до уваги те, що сторонами спору у договорі переведення боргу від 13.05.2017р. встановлено факт виникнення зобовязання відповідача по поставці за договором №40/16 від 25.11.2016р., чим підтверджується факт поставки товару ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ саме за договором №40/16 від 25.11.2016р.

13.05.2017р. між ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (первісний боржник), ТОВ Сагітта-Т (новий боржник) та ТОВ Молком (кредитор) було укладено договір переведення боргу, за умовами якого він регулює відносини, повязані із заміною боржника (первісного боржника) у зобовязанні, що виникло із договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. (основний договір), укладеного між первісним боржником і кредитором. Первісний боржник передає новому боржнику грошове зобовязання перед кредитором у розмірі 92005,46 грн., яке виникло на підставі основного договору, а новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобовязання. Грошове зобовязання, що передається первісним боржником новому боржнику, встановлюється актом звірки взаєморозрахунків між первісним боржником та кредитором (п.п.1, 2, 3, 5 договору).

Пунктами 5, 6 вказаного договору встановлено, що з моменту вступу в силу цього договору новий боржник приймає на себе зобовязання та права первісного боржника по договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. Переведення боргу за цим договором не тягне за собою ніяких інших змін до основного договору, крім повязаних із заміною первісного боржника новим боржником.

У пункті 10 договору від 13.05.2017р. визначено, що даний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками сторін.

На підтвердження своїх вимог позивач подав акти звірки взаємних розрахунків між ТОВ Молком та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ від 03.01.2017р. та від 03.05.2017р., згідно яких заборгованість ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ станом на 31.12.2016р. становить 60188,10 грн., а станом на 30.04.2017 - 92005,46 грн. відповідно.

На виконання договору переведення боргу від 13.05.2017р. відповідач 19.05.2017р. сплатив 10000,00 грн., що підтверджується довідкою ОТП Банк №400-3/462 від 08.05.2018р.

Відповідно до бухгалтерської довідки ТОВ Молком борг ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ за договором поставки №40-16 від 24.11.2016р. перед позивачем складає 77436,45 грн. з урахуванням прийнятих повернень прострочених та непроданих боржником товарів.

Крім того, на підтвердження проведення господарських операцій із продажу товарів ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ позивач надав роздруківку електронних податкових накладних від 31.12.2016р. №104568, від 24.11.2016р. №104905, від 31.01.2017р. №200331, від 31.12.2016р. №200313, від 30.11.2016р. №100112.

Позивачем також подано договір поставки з відстрочкою платежу №101/17 від 20.03.2017р., укладений між ТОВ Молком (постачальник) та ТОВ Сагітта-Т (покупець), який судами першої та апеляційної інстанцій не досліджувався з тих підстав, що позовних вимог, які виникли б з правовідносин сторін за цим договором, позивачем у даній справі не заявлено.

Несплата ТОВ Сагітта-Т в добровільному порядку залишку існуючої заборгованості перед ТОВ Молком стала підставою для звернення останнього з даним позовом. Крім того, позивачем нараховало боржнику 33800,75 грн. пені, 3291,09 грн. 3% річних, 13417,38 грн. інфляційних втрат, також позивач просив стягнути з відповідача 4000,00 суму витрат на отримання правничої допомоги.

Судова колегія зазначає, що у сторін даного спору склались правовідносини, охоплені позовними вимогами у даній справі, що виникли із договору поставки №40/16 від 25.11.2016р., у відповідності до договору переведення боргу від 13.05.2017р. Решта зазначених у позові договорів не стосуються позовних вимог позивача, а, отже, до справи не відносяться, у зв'язку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано не надав їм правову оцінку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Умови угоди від 13.05.2017р. не передбачають строку, в який ТОВ Сагітта-Т мало виконати зобовязання у розмірі 92005,46 грн.

У звязку з добровільною оплатою відповідачем 10000,00 грн., він залишився зобовязаним сплатити 82005,46 грн. При цьому, як вказав суд, проведення добровільної часткової оплати теж не вказує на виникнення строку оплатити визначеної в договорі від 13.05.2017р. суми.

Положення ч.2 ст.530 ЦК України встановлюють обовязок боржника, строк виконання зобовязання для якого не визначено, виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Зобовязання ТОВ Сагітта-Т виникло саме на підставі договору переведення боргу від 13.05.2017р., оскільки від 13.05.2017р. прийняв на себе борг іншої особи, тому є помилковим у даному випадку застосування позивачем положень п.4.1. договору №40/16 щодо порядку розрахунків за отриманий товар, так як відповідач товар не отримував безпосередньо. У випадку постачання позивачем товару саме відповідачу після укладення договору переведення боргу від 13.05.2017р., він міг би обліковувати строки розрахунків відповідно до положень договору №40/16.

Між тим, доказів надсилання/вручення позивачем відповідачу вимоги про виконання обовязку за договором від 13.05.2017р., позивачем суду не надано, у звязку з чим, на думку суду першої інстанції, у ТОВ Сагітта-Т не виник обовязок сплатити суму, обумовлену договором від 13.05.2017р., адже саме частина цієї суми є предметом позову.

Також, суд зауважив, що не є предявленням вимоги у розумінні ч.2 ст.530 ЦК України подання позивачем позову до суду, оскільки звернення до суду із позовом має на меті отримання судового захисту порушених прав, чого, як встановлено судом, у спірних правовідносинах з боку відповідача не було зроблено.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 82005,46 грн. не підлягає задоволенню через необґрунтованість та недоведеність.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з нижче викладеного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525 та 526 вказаного Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У силу ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що грунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст.ст.520, 521, 522 ЦК України).

Положеннями ч.2 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вище зазначалось, згідно із пунктом 2 договору переведення боргу, укладеного 13.05.2017р. між ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (первісний боржник), ТОВ Сагітта-Т (новий боржник) та ТОВ Молком (кредитор), первісний боржник передає новому боржнику грошове зобовязання перед кредитором у розмірі 92005,46 грн., яке виникло на підставі основного договору, а новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобовязання, а у пункті 5 цього договору сторони погодили, що з моменту вступу в силу цього договору новий боржник приймає на себе зобовязання та права первісного боржника по договору поставки №40/16 від 25.11.2016р.

Таким чином, з огляду на те, що строк оплати поставленого товару за основним договором поставки у первісного боржника - ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ТОВ сплив до укладення договору переведення боргу від 13.05.2017р., про що свідчить вищезгаданий акт звірки взаємних розрахунків від 03.05.2017р., а за договором переведення боргу від 13.05.2017р. новий боржник взяв на себе зобов'язання з виконання основного договору поставки, у нового боржника - ТОВ Сагітта-Т обов'язок зі сплати боргу кредитору виник з моменту підписання договору переведення боргу - 13.05.2017р.

Відтак, враховуючи, що заборгованість ТОВ Сагітта-Т перед ТОВ Молком становить 82005,46 грн. (враховуючи сплату відповідачем 19.05.2017р. частини боргу у сумі 10000,00 грн.), що не спростовано відповідачем, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 даного Кодексу учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами ст. 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 1.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що пеня та інші нарахування у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі.

Як вище зазначалось у п.5.2. договору поставки №40/16 від 25.11.2016р. сторони узгодили, що кожна зі сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобовязань за цим договором сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за весь час такого прострочення. Для покупця пеня обраховується від суми простроченого платежу.

Враховуючи, що у нового боржника - ТОВ Сагітта-Т обов'язок зі сплати боргу кредитору виник з моменту підписання договору переведення боргу - 13.05.2017р., то пеня підлягає розрахунку з наступного дня - 14.05.2017р. до дня складання ТОВ Молком вищезгаданого позову 14.05.2018.

Судом апеляційної інстанції при перевірці наданого позивачем розрахунку пені встановлена часткова помилковість цього розрахунку, тому здійснено власний розрахунок за допомогою програми "Ліга", з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та розрахунку позивача:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
82005.4614.05.2017 - 25.05.20171213.0000 %0.071 %*700.98
82005.4626.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %*2359.06
82005.4607.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %*1572.71
82005.4604.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %0.068 %*2359.06
82005.4615.09.2017 - 26.10.20174212.5000 %0.068 %*2359.06
82005.4627.10.2017 - 14.11.20171913.5000 %0.074 %*1152.57

Отже, загальна сума пені за період з 14.05.2017 по 14.11.2017 складає 10503,44 грн.

Стосовно строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, про застосування якої заявлено ТОВ Сагітта-Т під час розгляду справи господарським судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1 ст. 264 цього Кодексу).

Як вище згадувалось, на виконання договору переведення боргу від 13.05.2017р. відповідач 19.05.2017р. сплатив 10000,00 грн., а, отже, згідно з ч. 1 ст. 264 цього Кодексу у цей день перебіг позовної давності перервався, після чого перебіг позовної давності почався заново.

ТОВ Молком звернулося до господарського суду з вказаним позовом 15.05.2018, тобто не пропустило строк позовної давності стосовно вимоги про стягнення пені, який сплив би 19.05.2018р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних суд вказує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір 3% річних (3291,09 грн.) також є частково помилковим, у звязку з чим колегією суддів самостійно здійснено перерахунок 3% річних, згідно якого:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
82005,4614.05.2017 - 13.05.20183653 %2460.16

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2460,16 грн.

Згідно з абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

При перерахунку інфляційних втрат колегією суддів встановлено:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
14.05.2017 - 13.05.201882005.461.13110750.38

Отже, загальна сума цих втрат становить 10750,38 грн.

При цьому, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що, як вище зазначалось, пеня та інші нарахування у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань визначаються позивачем у твердій сумі саме на час подання позову, а не на час складання судового рішення (30.07.2018), як зазначає ТОВ Молком в апеляційній скарзі.

З урахування наведеного, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог.

Що стосується судових витрат позивача, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України).

У силу п. 3 ч. 4 ст. 129 цього Кодексу інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату адвокатських послуг в сумі 4000,00 грн., на підтвердження чого ним надано договір про надання юридичної допомоги від 03.05.2018 платіжне доручення №1695 від 04.05.2018, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ТОВ Молком.

Враховуючи викладені вище положення, судовий збір та витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2018р. у справі №916/906/18 скасувати, позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком" 82005,46 грн. основного боргу, 10503,44 грн. пені, 2460,16 грн. 3% річних, 10750,38 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молком" 1585,72 грн. судового збору за подання позову, 2378,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а також 3191,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2018р.

ОСОБА_2 ОСОБА_1

Суддя Т.А. Величко

Суддя С.В. Таран