ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" жовтня 2018 р.Справа № 922/6545/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши справу

за заявою Однособове товариство з обмеженою відповідальністю "Суперабразив", м. Крин
до ТОВ "Водолій-М", с. Гоптівка
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2016 у справі №922/6545/15 (суддя Усатий В.О.) порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій-М" (Далі ТОВ "Водолій-М"), с. Гоптівка, . Визнано вимоги Одноособового товариства з обмеженою відповідальністю "Суперабразив" (Далі - Одноособове ТОВ "Суперабразив") в розмірі 10023363,04 грн. основного боргу - безспірні вимоги, а також неустойки в сумі 291335,27 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника - ТОВ "Водолій-М" на строк 115 календарних днів. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2

Постановою суду від 09.08.2016 р. припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ТОВ "Водолій-М" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ТОВ "Водолій-М" арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою суду 21.09.2017 року задоволено клопотання голови комітету кредиторів (вх. № 29595 від 13.09.2017 р.); усунено арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання обов'язків ліквідатора ТОВ "Водолій-М"; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі №922/6545/15 (головуючий суддя: Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.) апеляційну скаргу ТОВ "Водолій-М" в особі ОСОБА_4 задоволено, ухвалу господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі про банкрутство №922/6545/15 від 21.01.2016 скасовано, відмовлено Одноособовому ТОВ "Суперабразив" у порушенні провадження у справі про банкрутство ТОВ "Водолій-М".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2017 р. касаційну скаргу Одноособового товариства з обмеженою відповідальністю "Суперабразив" задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі №922/6545/15 скасовано.

Ухвалою суду від 15.03.2018 р. задоволено заяву розпорядника майна-керівника боржника (ліквідатора) (вх. № 25752 від 04.08.2016 р.) частково, спростовано майнові дії боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Кільцевий шлях, б.1 в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області до ФОП ОСОБА_5 на підставі акту приймання-передачі №2 від 11.03.2016 р. до договору про спільну діяльність від 02.08.2013 р. Визнано право власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, реєстраційний номер об»єкту нерухомого майна 20 за ТОВ «Водолій-М» (код 34466302, адреса: 62313, Харківська область, Дергачівський район, с.Гоптівка, вул..Радянська, б.2). Витребувати нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 20 із володіння ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії МН 758773, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.06.2005 р., адреса: м.Харків, пер.Раздольський, 10). В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 р. , апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 скасовано в частині задоволення заяви розпорядника майна-керівника боржника (вх. № 25752 від 04.08.2016) щодо визнання права власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 20 за ТОВ Водолій-М (код 34466302, адреса: 62313, Харківська область, Дергачівський район, с.Гоптівка, вул.Радянська, б.2) та витребування нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 20 із володіння ОСОБА_6, відмовлено в задоволенні заяви про витребування майна та визнання права власності на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 20, в решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.03.2018 у справі №922/6545/15 залишено без змін.

До суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 8493 від 30.03.2018 р.), в якій він просить суд витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ "Т-Вуд" нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м по вул. Кільцевий шлях, 12 в смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, яку суд призначив до розгляду на 24.04.2018 року та залучив до участі у розгляді заяви ТОВ "Т-Вуд", а також зобов'язав ТОВ "Т-Вуд" надати письмовий відзив на заяву ліквідатора.

Від ліквідатора надійшли до суду уточнення до заяви (вх. № 26540 від 12.09.2018 р), згідно яких він просить суд повернути нежитлові приміщення в банно-оздоровчому комплексі 1-ого поверху № 1-20 в літ "А-1" загальною площею 263,4 кв.м по вул. Кільцевий шлях, 12 в смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області у власність та ліквідаційну масу ТОВ "Водолій-М", та свої уточнення ліквідатор пояснив тим, що на цей час власником спірного майна є ОСОБА_6, а не ТОВ "Т-Вуд" , який є орендарем.

До суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 28106 від 26.09.2018 р.), в якому він просить суд накласти арешт та заборонити власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 20) (власник (ОСОБА_6).

В обгрунтування свого клопотання ліквідатор зазначено, що результатом і наслідком спростування майнових дій боржника є повернення до ліквідаційної маси майна, яке кредитор отримав від боржника, тому з метою уникнення подальшого передання майна від нинішнього власника до інших осіб , що може утруднити виконання рішення суду у разі його задоволення, він просить суд вжиті заявлені заходи.

Розглянувши надане клопотання, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 15.03.2018 р. задоволено заяву розпорядника майна-керівника боржника (ліквідатора) (вх. № 25752 від 04.08.2016 р.) частково, спростовано майнові дії боржника, які полягають в переданні нежитлових приміщень 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Кільцевий шлях, б.1 в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області до ФОП ОСОБА_5 на підставі акту приймання-передачі №2 від 11.03.2016 р. до договору про спільну діяльність від 02.08.2013 р., яка в цій частині залишилася в силі після її оскарження до апеляційної інстанції.

Відповідно ч.2 Закону Украни "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Заклну) , у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобовязаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Згідно ч.3 цієї статті закону, кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобовязання боржником у натурі після закриття провадження у справі про банкрутство.

Оскільки спірне майно не повернуто до цього часу боржнику, більш того, воно від ОСОБА_5 перейшло у власність вже іншої особи - ОСОБА_6

Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як чкладова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін [рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року. п. 40. Reports of Judgments and Decisions 199-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок [рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V].

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 по справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити виконання рішення по суті позовних вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вжиття у даній справі заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав боржника, кредиторів та виконанню рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

При цьому вжиття заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів зацікавлених осіб, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог та сприятимуть його виконанню. Тоді як невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що. у свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів Боржника та кредиторів.

До того ж, загроза суспільним відносинам та охоронюваним законом інтересам набагато більша в разі незабезпечення позову, ніж можлива шкода від такого забезпечення.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.09.2018 року у справі № 922/1605/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

На підставі ч. З ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька захотів забезпечення позову.

У даному випадку для забезпечення усунення ризиків відчуження майна необхідно застосувати такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що підлягає витребуванню та заборони власнику вчиняти будь-які майнові дії стосовно майна, оскільки, саме ці заходи є необхідними для забезпечення ефективного поновлення порушених прав банкрута.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Інтереси сторін та інших учасників у разі забезпечення позову будуть чинними та не змінними і можуть бути порушені в допустимих межах, адже невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши клопотання ліквідатора, надавши йому відповідну правову оцінку, врахувавши вимоги чинного законодавства вiдносно розумностi та адекватності застосування заходiв до забезпечення вимог кредиторів конкретним обставинам справи, приймаючи до уваги заявлення цього забезпечення в рамках розгляду заяви про повернення майна банкрута до ліквідаційної маси, а отже їх невжиття може утруднити або зробити неможливим його повернення, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ліквідатора та накласти арешт та заборонити власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 20) (власник (ОСОБА_6).

Керуючись ст.ст.136,137,232-235 ГПК України, ст.ст.20,22 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ліквідатора (вх. № 28106 від 26.09.2018 р.).

Накласти арешт на нежитлові приміщення 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 20).

Заборонити власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 20) (власник (ОСОБА_6).

Ухвала набирає законної сили 01.10.2018 р.

Ухвала є виконавчим документом згідно Закону України „Про виконавче провадження, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і може бути предявлена до виконання протягом року.

та накласти арешт та заборонити власнику вчиняти будь-які майнові дії з нежитловими приміщеннями 1-ого поверху № 1 - 20 в літ."А-1" загальною площею 263,4 кв.м., що розташовані за адресою: вул.Кільцевий шлях, б.1 в смт.Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 20) (власник (ОСОБА_6

Суддя ОСОБА_7