КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. Справа№ 910/2649/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті»

на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018 р.

у справі №910/2649/18 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна»

2) Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3

про визнання права власності на майно та зняття арешту

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання права власності на майно (транспортні засоби): ЗАЗ SENS, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1299 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_2; RAVON R2, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1249 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_4; GREAT WALL HAVALH3, кузов № НОМЕР_5, об'єм двигуна 1998 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_6; ЗАЗ SENS, кузов № НОМЕР_7, об'єм двигуна 1299 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_8; CITROEN C-ELYSEE, кузов № НОМЕР_9, об'єм двигуна 1560 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_10; RENAULT LODGY, кузов № НОМЕР_11, об'єм двигуна 1461 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_12; LADA LARGUS, кузов № НОМЕР_13, об'єм двигуна 1598 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_14; NISSAN JUKE, кузов № НОМЕР_15, об'єм двигуна 1598 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_16; LADA 212140, кузов № НОМЕР_17, об'єм двигуна 1690 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_18; RAVON R2, кузов № НОМЕР_19, об'єм двигуна 1249 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_20; та зняти арешт з зазначених транспортних засобів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2017 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги), за умовами якого позивач набуває права власності на транспортні засоби відповідно до додатку № 1 до договору, що є предметом договорів лізингу, укладеними між відповідачем (лізингодавцем) та третіми особами (лізингоодержувачами). Загальна вартість транспортних засобів становить 1450000,00 грн. (п. 2.1 договору). Позивач сплатив відповідачу кошти в сумі 1450000,00 грн. тим самим виконавши свої зобов'язання за договором. 16.11.2017 р. сторонами підписано акт приймання-передачі лізингових справ у кількості 10 шт. Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з заявою про зняття з обліку та оформлення права власності на спірні транспортні засоби та отримав відмову, оскільки ТОВ «Єврокар Україна» знаходиться в Єдиному реєстрі боржників та на його майно накладено арешт. Вказані обставини роблять неможливим реалізацію позивачем свого законного права володіння майном, що спричинило звернення до суду з позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2018 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2018 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. залучено до участі у справі співвідповідачем Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2018 р. в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не подано жодного належного або допустимого доказу в підтвердження того, що на спірні транспортні засоби накладений арешт та відповідно не доведено порушення його прав або інтересів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018 р. та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, у рішенні існують суттєві розбіжності та невідповідність фактів по суті спору.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення дійшов помилкового висновку про недоведеність факту арешту транспортних засобів, щодо яких позивач, шляхом подання цього позову, намагається визнати право власності.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представники відповідачів та третьої особи 1 у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники сторін та третіх осіб були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Судова кореспонденція була направлена сторонам у справі та третім особам на адреси, що містяться в матеріалах справи та в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників відповідачів та третьої особи 1, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду по даній справі явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідачів та третьої особи 1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.06.2017 р. між ТОВ «Єврокар Україна» (первісний кредитор) та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» (новий кредитор) укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 договору, первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває право власності на транспортні засоби відповідно до додатку № 1 до цього договору, що є предметом договорів лізингу, укладеними між первісним кредитором (лізингодавцем) та третіми особами (лізингоодержувачами).

Пунктом 1 додатку № 1 до договору встановлено перелік наступних транспортних засобів, що передаються відповідачем-1 у власність позивача:

1) ЗАЗ SENS, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1299 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_2;

2) RAVON R2, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1249 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_4;

3) GREAT WALL HAVALH3, кузов № НОМЕР_5, об'єм двигуна 1998 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_6;

4) ЗАЗ SENS, кузов № НОМЕР_7, об'єм двигуна 1299 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_8;

5) CITROEN C-ELYSEE, кузов № НОМЕР_9, об'єм двигуна 1560 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_10;

6) RENAULT LODGY, кузов № НОМЕР_11, об'єм двигуна 1461 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_12.

Додатковою угодою № 1 від 30.06.2017 в таблицю додатку № 1 до договору додано ще один транспортний засіб, а саме

7) LADA LARGUS, кузов № НОМЕР_13, об'єм двигуна 1598 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_14.

Додатковою угодою № 2 від 22.09.2017 в таблицю додатку № 1 до договору додано ще два транспортні засоби, а саме

8) NISSAN JUKE, кузов № НОМЕР_15, об'єм двигуна 1598 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_16;

9) LADA 212140, кузов № НОМЕР_17, об'єм двигуна 1690 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_18.

Додатковою угодою № 3 від 27.10.2017 р. в таблицю додатку № 1 до договору додано ще один транспортний засіб, а саме

10) RAVON R2, кузов № НОМЕР_19, об'єм двигуна 1249 (см3), реєстраційний номер НОМЕР_20.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 в редакції додаткової угоди № 3 від 27.10.2017 р. загальна вартість транспортних засобів, перелік яких наведений в п. 1 додатку № 1 становить 1405000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено відповідачу-1 кошти в загальному розмірі 1405000,00 грн., а саме: згідно платіжного доручення № 116 від 21.06.2017 р. на суму 145000,00 грн., згідно платіжного доручення № 117 від 22.06.2017 р. на суму 145000,00 грн., згідно платіжного доручення № 118 від 22.06.2017 р. на суму 145000,00 грн., згідно платіжного доручення № 119 від 22.06.2017 р. на суму 100000,00 грн., згідно платіжного доручення №160 від 20.07.2017 р. на суму 145000,00 грн., згідно платіжного доручення № 163 від 25.07.2017 р. на суму 145000,00 грн., згідно платіжного доручення № 185 від 09.08.2017 р. на суму 145.000,00 грн., згідно платіжного доручення № 198 від 11.08.2017 на суму 145.000,00 грн., згідно платіжного доручення № 204 від 16.08.2017 р. на суму 145.000,00 грн., згідно платіжного доручення № 398 від 14.11.2017 р. на суму 145000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, первісний кредитор зобов'язаний передати лізингові справи (договори фінансового лізингу з додатками, акти приймання-передачі техніки та інші документи, що пов'язані з виконанням договорів фінансового лізингу) протягом трьох днів з моменту сплати загальної вартості транспортних засобів, що зазначена у додатку № 1.

16.11.2017 р. між відповідачем-1 та позивачем складено акт приймання-передачі лізингових справ, відповідно до якого згідно договору купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01.06.2017 р. позивачу передано 10 лізингових справ.

Позивач звернувся до відповідача-1 з листом № 235 від 14.12.2017 р. в якому зазначив, що отримавши весь пакет документів для переоформлення транспортних засобів він звернувся до регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з заявою про оформлення права власності проте позивачу відмовлено на підставі того, що ТОВ «Єврокар Україна» знаходиться в Єдиному реєстрі боржників та на його майно накладено арешт. Позивач просив повідомити причину неможливості оформлення права власності на передбачені договором транспортні засоби та вжити заходів для зняття арешту.

Відповідач-1 листом № 21 від 10.01.2018 р. повідомив про неможливість зняти з обліку транспортні засоби, оскільки ТОВ «Єврокар Україна» перебуває в Єдиному реєстрі боржників та на майно накладено арешт постановами Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ та порадив звернутись з позовом до суду про визнання права власності на автомобілі.

Спір виник внаслідок того, що позивач вважає, що дії щодо накладення арешту на транспортні засоби порушують його законні права, оскільки транспортні засоби належать позивачу на праві власності.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абз. 2 п.п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини рішення Коснтитуційного Суду України від 11.05.2005 р. № 4-рп/2005).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно. Отже, умовами задоволення розглядуваного позову, перш за все, є надання позивачем належних доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Законом України «Про дорожній рух» визначено правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації спірних транспортних засобів за ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідачами не заперечується право власності позивача на транспортні засоби, а відтак між сторонами відсутній спір щодо права власності на зазначені вище транспортні засоби.

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника якщо опису підлягає транспортний засіб обов'язково зазначаються марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу вказаної норми вбачається, що до суду з заявою про зняття арешту може звертатись не боржник, а особа, якій належить майно.

В даному випадку, зазначена норма позивачем не може застосовуватись, оскільки спірне майно належить не позивачу, а відповідачу.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортних засобів за ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» відповідно до вимог чинного законодавства України, то ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» не є власником спірного майна та не може вимагати зняття арешту з даного майна.

Щодо накладення арешту на спірне майно, то позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд вказує на те, що Дарницьким ДВС у запереченнях проти позову зазначена інформація стосовно накладення арешту на спірне майно, проте в матеріалах відсутні будь-які документи, які підтверджували б те, що дійсно органом ДВС було накладено чи здійснювався опис зазначено майна.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на ч. 3 ст. 75 ГПК України та зазначає, що обставини визнанні судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, не підлягають доведенню обставини, визнані судом загальновідомими. Загальновідомість обставин полягає в тому, що вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та особам, які беруть участь у справі. Загальновідомість того чи іншого факту є відносною і залежить від часу, що сплинув після події, поширеності інформації про подію в певній місцевості. Загальновідомі обставини не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність - очевидна, і доказування їх є зайвим.

Отже, твердження про те, що обставини щодо накладення арешту на спірне майно є загальновідомими обставинами є помилковим, оскільки обставини щодо арешту чи опису майна не відносяться до загальновідомих та мають бути доведені стороною, яка на них посилається.

Щодо посилань скаржника про порушення прав третіх осіб, які здійснили повну сплату по договорам фінансового лізингу, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що за більшістю договорів фінансового лізингу, які були передані позивачу на підставі договору купівлі-продажу предмету лізингу та нових прав (відступлення права вимоги) від 01.06.2017 р., лізингоодержувачі провели повні розрахунки та чекають коли позивач зможе переоформити на них отримані предмети лізингу, однак наявність арешту та вилучення майна створює позивачу перешкоду у цьому, що в свою чергу порушує права третіх осіб (лізингоодержувачів).

Однак в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів, які б підтвердили порушення прав третіх осіб та документи, які б підтвердили те, що лізингоодержувачі провели повні розрахунки, а відтак вказані посилання позивача, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять постанов Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ про арешт або про опис та арешт майна боржника, в переліку яких би значились вказані позивачем транспортні засоби.

Відповідно до ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з клопотанням про витребування доказів в підтвердження його вимог щодо наявності накладеного арешту на спірне майно в порядку передбаченому ст. 81 ГПК України не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на спірні транспортні засоби накладено арешт та відповідно не доведено порушення його прав або інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 74 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, у рішенні існують суттєві розбіжності та невідповідність фактів по суті спору, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2018 р. у справі №910/2649/18 залишити без змін.

Справу №910/2649/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови суду складено 27.09.2018 р.