ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1477/18

За позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Підприємство готельного господарства"

про стягнення 3 649 998,38грн

Суддя С.І.Чонгова

За участю секретаря судового засідання М.Ф. Савчук

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14 від 17.01.2018);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (далі - КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа") звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Підприємство готельного господарства" (далі КП Білоцерківської міської ради "Підприємство готельного господарства") про стягнення 3 649 998,38грн, а саме:

- 2 341 333,02грн сума основного боргу за опалювальні періоди з грудня 2015 по квітень 2018;

- 385 004,95грн пеня за період з 27.12.2017 по 25.01.2018; з 26.01.2018 по 01.03.2018; з 02.03.2018 по 12.04.2018, з 13.04.2018 по 24.05.2018; з 25.05.2018 по 27.06.2018;

- 171 855,32 - 3% річних за період з 16.01.2016 по 27.06.2018;

- 751 805,09грн інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №858 від 01.10.2011 в частині в частині своєчасної оплати за поставлену теплову енергію готелю, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, 94, та перебуває на балансі відповідача.

Відповідач у справі КП Білоцерківської міської ради "Підприємство готельного господарства" документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.07.2018 підготовче судове засідання відкладено та призначено на 30.08.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.08.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.09.2018 відповідачем подано заяву у якій позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2011 між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі теплопостачальна організація) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Підприємство готельного господарства» (далі- споживач) укладено договір №858 на постачання та споживання теплової енергії (далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 11 договору, предметом вказаного договору є надання споживачеві теплової енергії у вигляді опалення, підігріву води, пари, вентиляції.

Згідно з п. 1.2 договору, теплопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію, а споживач зобовязується прийняти на межі балансової належності з найменшими втратами та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами, затвердженими міськими органами самоврядування.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що приймання-передача теплової енергії, поставленої теплопостачальною організацією споживачу, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі теплової енергії. Теплопостачальна організація складає та передає контролером чи надсилає простим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів (акт приймання передачі теплової енергії, рахунок-фактура щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків - щоквартально) в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобовязаний на протязі 3-х робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник акту приймання-передачі,, акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обґрунтовані заперечення. У разі відсутності письмових заперечень акти вважаються погодженими і підлягають відображенню у бухгалтерському обліку обох сторін.

Розрахунки за теплову енергію здійснюються за встановленими тарифами (п.6.1 договору).

У відповідності до п. 6.4 договору, оплата за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

За порушення строків оплати спожитої теплової енергії, зазначених в п.6.4 договору споживач сплачує на користь теплопостачальної організації крім суми заборгованості, пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.6.6 договору).

Згідно п. 10.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту його укладення і діє в частині постачання теплової енергії протягом 1 року і вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання договору, але не раніше дати закінчення опалювального періоду, а в частині проведення остаточних розрахунків до повного здійснення останніх.

Як встановлено судом, протягом грудня 2015 року по червень 2018 позивачем передано відповідачу теплову енергію на загальну суму 2341333грн, що підтверджується актами приймання-передачі робіт-послуг (а.с.20-34 зворот, 35, 36). На які позивачем виставлено відповідачу рахунки (а.с.20-34, 35-36 зворот), що не заперечується сторонами у справі.

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати до 15 числа наступного місяця.

Відповідачем взяті на себе зобовязання в частині оплати наданих послуг в установлений договором строк не виконані.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем визнано заборгованість у повному обсязі.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 2341333,02грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 385004,95грн за період з 27.12.2017 по 27.06.2018

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.п. 6.6 договору, за порушення строків оплати спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води, зазначених у вказаному договорі споживач сплачує на користь теплопостачальної організації крім суми заборгованості пеню за кожен день прострочення оплати в розмірір подвійної облікової ставки НБУ.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Розмір пені, заявлений позивачем не перевищує розміру встановленого ст. 3 ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням того, що позивачем зазначено початковий період нарахування пені за прострочення з оплати зобовязання - 27.12.2017, а відповідно до п. 6.4 договору оплата за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим, то відповідне нарахування здійснено за листопад 2017.

Здійснивши розрахунок пені, судом встановлено, що за вірним арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 94729,09грн. пені, нараховані по кожному акту окремо, з урахуванням наявних сум заборгованості та вказаного позивачем періоду, а саме:

- за листопад 2017 року за період з 27.12.2017 (заявлено позивачем) по 27.06.2018 на борг в розмірі 118957,59грн 19561,19грн;

- за грудень 2018 року за період з 16.01.2018 по 27.06.2018 на борг в розмірі 149587,87грн 22220,97грн;

- за січень 2018 року за період з 16.02.2018 по 27.06.2018 на борг в розмірі 190411,94грн 23266,66грн;

- за лютий 2018 року за період з 16.03.2018 по 27.06.2018 на борг в розмірі 184541,02грн 17877,73грн;

- за березень 2018 року за період з 17.04.2018 (з урахуванням ч.5 ст. 254 ЦК України) по 27.06.2018 на борг в розмірі 167218,20грн 11215,07грн;

- за квітень 2018 року за період з 16.05.2018 по 27.06.2018 на борг в розмірі 14442,04грн 587,47грн.

В стягненні з відповідача пені у розмірі 290275,86грн суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 751805,09грн за період з 16.01.2016 по 27.06.2018 та 171855,32грн 3% річних за період з 16.01.2016 по 27.06.2018.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок 3%, судом встановлено, що за вірним арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 93902,34грн. 3%, нараховані по кожному акту окремо, з урахуванням наявних сум заборгованості та вказаного позивачем періоду.

В стягненні з відповідача 3%, у розмірі 77952,98грн суд відмовляє.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат за розрахунком суду за вірним арифметичним розрахунком, нараховані по кожному акту окремо, з урахуванням наявних сум заборгованості та вказаного позивачем періоду становлять 342986,60грн, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 43094,26грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Підприємство готельного господарства» (09100, Київська область, м. Біла Церква, бул. Олександрійський (50-річчя Перемоги), буд. 94; ідентифікаційний код 03802958) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Мережна, 3; ідентифікаційний код 04654336) 2 341 333,02грн основного боргу, 94729,09грн пені, 342986,60грн збитків від інфляції, 93902,34грн 3% річних, а також 43094,26грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 290275,86грн пені та 77952,98грн 3% річних в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 02.10.2018

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова