ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1452/18

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз

України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙОННІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ"

про стягнення заборгованості в сумі 72 657,88 грн.,

за участю представника:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-167 від 12.09.2018 року);

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2018 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙОННІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 72 657,88 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1233/14-БО-19 від 09.12.2013 року, згідно з якими позивач зобовязувався поставити відповідачу природний газ (далі послуги), а відповідач зобовязувався надані послуги прийняти і оплатити.

Відповідач послуги, отримані за період з січня 2014 року до лютого 2014 року, не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 30 190,39 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25 липня 2018 року.

25 липня 2018 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2018 року підготовче засідання відкладено на 15 серпня 2018 року.

15 серпня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подала пояснення до позовної заяви №14/4-2233.

15 серпня 2018 року в засіданні представник позивача просила суд відкласти підготовче засідання з метою надання оригіналів доданих до позовної заяви документів для огляду.

Представник відповідача у засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 12 вересня 2018 року.

12 вересня 2018 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.09.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 26 вересня 2018 року.

13 вересня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подала пояснення до позовної заяви №14/4-24113 від 12.09.2018 року.

26 вересня 2018 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

09 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙОННІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (далі відповідач) був укладений договір купівлі продажу природного газу №1233/14-БО-19 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобовязувався передати у власність відповідача природний газ, а відповідач зобовязувався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

31 січня 2014 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі продажу природного газу від 09.12.2013 №1233/14-БО-19 (далі додаткова угода №1), відповідно до умов якої пункт 1.2 статті 1 "предмет договору" викладено у наступній редакції: "газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачам відповідача)".

Крім цього, відповідно до умов п. 2 додаткової угоди №1, з 01 січня 2014 року пункт 5.2 статті 5 "ціна газу" договору викладено у наступній редакції:

"Ціна за 1000 куб. м. газу становить 2 448,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287,00 грн., крім того ПДВ 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ 344,40 грн. (триста сорок чотири гривні 40 коп.).

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 2 783,96 грн., крім того ПДВ 20% - 556,79 грн., всього з ПДВ 3 340,75 (три тисячі триста сорок гривень, 75 коп.) гривень".

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 3.3 договору, приймання передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобовязується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано, а відповідачем прийнято газ за період з січня 2014 року до лютого 2014 року, на загальну суму 30 190,39 грн., що підтверджується податковими накладними №3709 від 31.01.2014 року на суму 15 551,21 грн., №6580 від 28.02.2014 року на суму 14 639,18 грн., а також реєстрами обсягу реалізації природного газу з ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" через газорозподільні мережі ПАТ "Кримгаз" за січень лютий 2014 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки відповідач послуги, надані позивачем у період з січня 2014 року до лютого 2014 року, не оплатив, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 30 190,39 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б сплату позивачу грошових коштів у сумі 30 190,39 грн., суду не надав.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 30 190,39 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 2 860,47 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання у відсотках від суми визначеною обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 7.2 договору, зокрема, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, розмір пені, враховуючи період заборгованості:

за січень 2014 року з:

15.02.2014 року до 14.04.2014 року, суму боргу в розмірі 15 551,20 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 6,5% (постанова НБУ від 09.08.2013 року №315), складає 326,79 грн.;

15.04.2014 року до 16.07.2014 року, суму боргу в розмірі 15 551,20 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 9,5% (постанова НБУ від 14.04.2014 року №212), складає 752,85 грн.;

17.07.2014 року до 14.08.2014 року, суму боргу в розмірі 15 551,20 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 12,5% (постанова НБУ від 15.07.2014 року №417), складає 308,89 грн.;

за лютий 2014 року з:

15.03.2014 року до 14.04.2014 року, суму боргу в розмірі 14 639,19 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 6,5% (постанова НБУ від 09.08.2013 року №315), складає 161,63 грн.;

15.04.2014 року до 16.07.2014 року, суму боргу в розмірі 14 639,19 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 9,5% (постанова НБУ від 14.04.2014 року №212), складає 708,70 грн.;

17.07.2014 року до 14.08.2014 року, суму боргу в розмірі 14 639,19 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 12,5% (постанова НБУ від 15.07.2014 року №417), складає 601,61 грн.,

а разом 2 860,47 грн., які підлягають стягненню.

Крім стягнення пені, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 3 326,13 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 36 280,89 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Три проценти річних, враховуючи період заборгованості:

за січень 2014 року з 15.02.2014 року до 31.10.2017 року, складає 1 355 днів, тому три проценти річних від суми 15 551,20 грн. становлять 1 730,66 грн.;

за лютий 2014 року з 15.03.2014 року до 31.10.2017 року, складає 1 327 днів, тому три проценти річних від суми 14 639,19 грн. становлять 1 595,47 грн.,

а разом 3 326,13 грн., які підлягають стягненню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції:

за січень 2014 року:

в період з 15.02.2014 року до 31.10.2017 року: у лютому 2014 року 100,6% (УК №45 від 12.03.2014 року); березні 102,2% (УК №65 від 09.04.2014 року); квітні 103,3% (УК №83 від 13.05.2014 року); травні 103,8% (УК №103 від 11.06.2014 року); червні 101,0% (УК №121 від 09.07.2014 року); липні 100,4% (УК №144 від 09.08.2014 року); серпні 100,8% (УК №164 від 09.09.2014 року); вересні 102,9% (УК №185 від 08.10.2014 року); жовтні 102,4% (УК №208 від 08.11.2014 року); листопаді 101,9% (УК №229 від 09.12.2014 року); грудні 103,0% (УК №5 від 14.01.2015 року); у січні 2015 року 103,1% (УК №24 від 10.02.2015 року); лютому -105,3% (УК №44 від 11.03.2015 року); березні 110,8% (УК №65 від 09.04.2015 року); квітні 114,0% (УК №84 від 14.05.2015 року); травні 102,2% (УК №102 від 10.06.2015 року); червні 100,4% (УК №122 від 09.07.2015 року); липні 99,0% (УК №144 від 08.08.2015 року); серпні 99,2% (УК №165 від 09.09.2015 року); вересні 102,3% (УК №188 від 09.10.2015 року); жовтні 98,7% (УК №209 від 10.11.2015 року); листопаді 102,0% (УК №230 від 09.12.2015 року); грудні 100,7% (УК №4 від 09.01.2016 року); у січні 2016 року 100,9% (УК №26 від 10.02.2016 року); лютому 99,6% (УК №47 від 11.03.2016 року); березні 101,0% (УК №68 від 09.04.2016 року); квітні 103,5% (УК №87 від 11.05.2016 року); травні 100,1% (УК №109 від 10.06.2016 року); червні 99,8% (УК №128 від 12.07.2016 року); липні 99,9% (УК №149 від 10.08.2016 року); серпні 99,7% (УК №170 від 10.09.2016 року); вересні 101,8% (УК №191 від 11.10.2016 року); жовтні 102,8% (УК №210 від 09.11.2016 року); листопаді 101,8% (УК №233 від 10.12.2016 року); грудні 100,9% (УК №4 від 11.01.2017 року); у січні 2017 року 101,1% (УК №25 від 09.02.2017 року); лютому 101,0% (УК №47 від 11.03.2017 року); березні 101,8% (УК №68 від 11.04.2017 року); квітні 100,9% (УК №86 від 12.05.2017 року); травні 101,3% (УК №106 від 10.06.2017 року); червні 101,6% (УК №126 від 11.07.2017 року); липні 100,2% (УК №148 від 10.08.2017 року); серпні 99,9% (УК №169 від 12.09.2017 року); вересні 102,0% (УК №191 від 11.10.2017 року); жовтні 101,2%(УК №212 від 10.11.2017 року), від суми 15 551,20 грн., складає 19 252,38 грн.;

за лютий 2014 року:

в період з 15.03.2014 року до 31.10.2017 року: у березні 2014 року 102,2% (УК №65 від 09.04.2014 року); квітні 103,3% (УК №83 від 13.05.2014 року); травні 103,8% (УК №103 від 11.06.2014 року); червні 101,0% (УК №121 від 09.07.2014 року); липні 100,4% (УК №144 від 09.08.2014 року); серпні 100,8% (УК №164 від 09.09.2014 року); вересні 102,9% (УК №185 від 08.10.2014 року); жовтні 102,4% (УК №208 від 08.11.2014 року); листопаді 101,9% (УК №229 від 09.12.2014 року); грудні 103,0% (УК №5 від 14.01.2015 року); у січні 2015 року 103,1% (УК №24 від 10.02.2015 року); лютому -105,3% (УК №44 від 11.03.2015 року); березні 110,8% (УК №65 від 09.04.2015 року); квітні 114,0% (УК №84 від 14.05.2015 року); травні 102,2% (УК №102 від 10.06.2015 року); червні 100,4% (УК №122 від 09.07.2015 року); липні 99,0% (УК №144 від 08.08.2015 року); серпні 99,2% (УК №165 від 09.09.2015 року); вересні 102,3% (УК №188 від 09.10.2015 року); жовтні 98,7% (УК №209 від 10.11.2015 року); листопаді 102,0% (УК №230 від 09.12.2015 року); грудні 100,7% (УК №4 від 09.01.2016 року); у січні 2016 року 100,9% (УК №26 від 10.02.2016 року); лютому 99,6% (УК №47 від 11.03.2016 року); березні 101,0% (УК №68 від 09.04.2016 року); квітні 103,5% (УК №87 від 11.05.2016 року); травні 100,1% (УК №109 від 10.06.2016 року); червні 99,8% (УК №128 від 12.07.2016 року); липні 99,9% (УК №149 від 10.08.2016 року); серпні 99,7% (УК №170 від 10.09.2016 року); вересні 101,8% (УК №191 від 11.10.2016 року); жовтні 102,8% (УК №210 від 09.11.2016 року); листопаді 101,8% (УК №233 від 10.12.2016 року); грудні 100,9% (УК №4 від 11.01.2017 року); у січні 2017 року 101,1% (УК №25 від 09.02.2017 року); лютому 101,0% (УК №47 від 11.03.2017 року); березні 101,8% (УК №68 від 11.04.2017 року); квітні 100,9% (УК №86 від 12.05.2017 року); травні 101,3% (УК №106 від 10.06.2017 року); червні 101,6% (УК №126 від 11.07.2017 року); липні 100,2% (УК №148 від 10.08.2017 року); серпні 99,9% (УК №169 від 12.09.2017 року); вересні 102,0% (УК №191 від 11.10.2017 року); жовтні 101,2%(УК №212 від 10.11.2017 року), від суми 14 639,19 грн., складає 17 933,00 грн.,

а разом 37 185,38 грн. (за розрахунком суду).

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначена в розмірі 36 280,89 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1, ч. 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 530, ч. ч. 1, 3 ст. 549, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625, ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 11, ст. ст. 12 - 15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ч. 2 ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙОННІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" про стягнення заборгованості у сумі 72 657,88 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙОННІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (97541, Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, селище Шкільне, вулиця Мира, будинок 6, кабінет №3, ідентифікаційний код 37647307) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 30 190,39 грн. (тридцять тисяч сто девяносто грн. 39 коп.) основного боргу; 2 860,47 грн. (дві тисячі вісімсот шістдесят грн. 47 коп.) пені; 3 326,13 грн. (три тисячі триста двадцять шість грн. 13 коп.) трьох процентів річних; 36 280,89 грн. (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят грн. 89 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 27.09.2018 року.

Суддя С. Грабець