ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 cправа №914/1223/18

Суддя Юркевич М.В., у порядку спрощеного позовного провадження розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авторемпостач», м. Львів

до відповідача: Малого приватного підприємства «Центуріон», м. Львів

про стягнення 8 115,77 грн.

представники сторін не викликались

Суть спору. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Авторемпостач» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Малого приватного підприємства «Центуріон» про стягнення 8 115,77 грн. шкоди заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу та 2 250,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 25.07.2018р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суду було визначено строк сторонам для подачі відзиву, відповіді на відзив та інших матеріалів в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Ухвалою від 30.08.2018р. судом було задоволено клопотання відповідача та поновлено процесуальний строк для подачі відзиву по справі до 15.09.2018р.

17.09.2018р. на адресу господарського суду поступив відзив відповідача з відміткою про відправку його позивачу та суду 14.09.2018р.

Таким чином, суд констатує про виконання відповідачем вимог ухвали суду та представлення доказів у строк встановлений судом.

Крім того, 28.09.2018р. через канцелярію суду від позивача поступила відповідь на відзив разом з клопотанням про продовження процесуального строку на його подання. В обгрунтуванні поданого клопотання позивач покликався, що отримав відзив від відповідача лише 18.09.2018р., а для підготовки відповіді на відзив необхідний додатковий термін, враховуючи, що строк подання такого відзиву був судом продовжений. Тому, з урахуванням наведеного, беручи до уваги закінчення строку для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, позивач просив продовжити строк для подачі відповіді на відзив та врахувати останній при винесенні рішення.

Суд, розглянувши таке клопотання, з метою повного всебічного та обєктивного дослідження обставин справи, дійшов висновку його задоволити та прийняти до розгляду відповідь на відзив.

В силу приписів ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на наведене суд констатує, що сторони не скористалися наданим правом подати клопотання про необхідність розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом). Не заявлялись також інші клопотання, в тому числі і щодо залучення інших учасників процесу.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що справа, у відповідності до вимог статей 165, 248 ГПК України, може бути розглянута за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом зясовано наступне:

22.12.2017р. на вул. Патона, 4 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої гр. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ГАЗ 32212, номерний знак НОМЕР_1, не надав перевагу в русі автомобілю «Pegueot Partner», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням гр. ОСОБА_2

На час вчинення ДТП гр. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Малим приватним підприємством «Центуріон» (відповідачем по справі), а гр. ОСОБА_2 ТОВ «Авторемпостач».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача по справі була застрахована у ПрАТ «СК Провідна».

Так, 05.02.2018р. на підставі постанови Залізничного районного суду м. Львова, гр. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як прослідковується з листа ПрАТ «СК Провідна» від 11.05.2018р., страхова компанія відповідача визначила розмір страхового відшкодування на користь позивача в сумі 34 130,48 грн., які були перераховані на рахунок останнього. У зазначеному листі також було вказано, що позивач погодив вказану суму відшкодування, яку страхова компанія розрахувала на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 24.07.2009р.

В той же час, як звертає увагу позивач, ремонт автомобіля було здійснено ТОВ «Ілта-Львів», яке виставило до оплати рахунок-фактуру на суму 42 246,25 грн., що на 8 116,01 грн. більше за суму отриманого страхового відшкодування від ПрАТ «СК Провідна». Позивач оплатив вказаний рахунок, про що свідчить банківська виписка від 03.05.2018р.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення 8 116,01 грн. фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, що не було покрито в межах суми страхового відшкодування.

У своєму відзиві на позов відповідач заперечив вимоги позивача та зазначив, що позиція позивача у даній справі грунтується на рахунку-фактурі, що жодним чином не доводить причинно-наслідкового звязку між заподіяною внаслідок ДТП шкодою та проведеними ТОВ «Ілта-Львів» роботами перерахованими у рахунку.

Крім того, відповідач зазначає, що при виплаті страхового відшкодування позивач погодився на визначену товарознавчу калькуляцію завданих збитків, що була зроблена страховиком відповідача. А висновок товарознавчої експертизи щодо розміру завданої шкоди позивачем не оскаржувався.

Разом з тим, відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення різниці між страховою виплатою та сумою виставленою в рахунку фактурі оскільки будь-яких доказів того, що фактичний розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, і страхового відшкодування, яке повинна сплатити страхова компанія, не надано.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Відповідно ст. 1 ЗУ «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За матеріалами даної справи мав місце страховий випадок, який було визнано таким двома сторонами, в тому числі і страховиком відповідача.

У відповідності до ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Як вбачається з інформації наданої сторонами у заявах по суті спору дії щодо визначення розміру шкоди, завданої у ДТП були здійснені страховиком відповідачу у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 24.07.2009р. внаслідок якої встановлена сума страхового відшкодування у розмірі 34 130,48 грн. З інформації страхової компанії встановлено, що вказана сума складалася з 3 720,00 грн. вартість робіт, 7 241,24 грн. вартість матеріалів, 23 619,24 грн. вартість деталей, що підлягають заміні.

В той же час, в ході розгляду даної справи позивачем не було представлено суду первинних документів щодо виплати страхового відшкодування, в тому числі й детального розрахунку ПрАТ «СК Провідна». Так, з наданих позивачем доказів неможливо встановити чи під час визначення розміру відшкодування було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля, тощо. Не представлено також й товарознавчого дослідження проведеного на замовлення страховика.

Суд наголошує на тому, що принцип змагальності під час розгляду справи визначає можливості й обовязки сторін щодо доказування.

Відтак, позивач в обгрунтування позовних вимог покликається на понесення більших витрат на ремонт автомобіля, ніж отримав виплату страхового відшкодування, керуюсь при цьому рахунком-фактурою та актом виконаних робіт на суму 42 246,25 грн. Однак, позивачем не спростовано висновок автотоварознавчого дослідження проведеного страховиком для визначення розміру шкоди, при якому було визначено суму відшкодування 34 130,48 грн, не звернувся до спеціаліста для складення додатку, що було передбачено цим висновком, не довів належними та допустити доказами підтвердження доцільності та розміру грошових коштів, необхідних для проведення відновлювального ремонту. (Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного суду у справі №760/19055/15-ц).

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що страхова компанія відмовила позивачу у страховому відшкодуванні на суму 8 115,77 грн.

Зокрема, покликаючись на норму ст. 1194 ЦК України, в якій зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач не довів факту того, що розмір шкоди (42 246,25 грн.) перевищив ліміт відповідальності відповідача, який застрахував її у ПрАТ «СК Провідна». Як вже було зазначено вище, доказів, які дали б змогу встановити суду дані обставини сторонами не надано.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що твердження зазначене останнім в позовній заяві стосовно відмови листом страхової компанії у виплаті решти суми відшкодування у розмірі 8 115,77 грн. не підтверджене доказами. В матеріалах справи відсутня така відмова ПрАТ «СК Провідна», а також і лист, на який покликається позивач.

Тобто, позивач не довів належними і допустимими доказами тих обставин, на які покликався, як на підставу своїх вимог.

В силу приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування судом доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю позивачем розміру завданої йому шкоди у заявленому розмірі, а докази, які свідчать про визначення розміру шкоди - не встановлені у передбаченому законом порядку.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авторемпостач» - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.10.2018р.

Суддя Юркевич М. В.