КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. Справа№ 910/22714/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) у справі №910/22714/17 (суддя Котков О.В.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лецкана В.Л.

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариств0 "Авіакомпанія "Аеросвіт" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лецкана В.Л. (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 1 364 012, 43 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звернення до суду Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" не виконало належним чином свої зобов'язання за договорами оренди №08-268 від 25.01.2013 та №08-270 від 06.09.2013 щодо сплати орендних платежів. Нормативно в обгрунтування позову позивач посилався на ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та необхідність врахування норм спеціального закону - Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки позивач перебуває в процедур

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на зарахування зустрічних однорідних вимог на суму, яка дорівнює тій, що позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи наведену обставину, відповідач вказує про відсутність у нього заборгованості перед позивачем за договорами оренди №08-268 від 25.01.2013 та №08-270 від 06.09.2013 внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) позов задоволено, а саме: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1364012,43 грн. (один мільйон триста шістдесят чотири тисячі дванадцять гривень 43 копійки) та судовий збір в розмірі 20460,19 грн. (двадцять тисяч чотириста шістдесят гривень 19 копійок).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що позивачем доведено наявність у відповідача непогашеної заборгованості в розмірі 1364012,43 грн. за договорами оренди №08-268 від 25.01.2013 та №08-270 від 06.09.2013. Доводи відповідача про відсутність заявленої до стягнення заборгованості внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України - судом першої інстанції відхилені з посиланням на приписи ст.ст. 38,45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погодившись з вказаним рішенням, скаржник (ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України") звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) у справі №910/22714/17 та прийняти нове, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Лецкана В.Л. до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення грошових коштів - відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального (ст. ст. 16, 204, 601 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 203 Господарського кодексу України) та процесуального (ст.ст. 237, 238 Господарського процесуального кодексу України) права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору безпідставно не було враховано доводи відповідача про те, що:

- позивач жодним чином не підтвердив наявність заборгованості за договорами оренди №08-268 від 25.01.2013 та №08-270 від 06.09.2013, оскільки не подано ні рахунків - фактур, ні підписаних актів надання послуг з зазначенням вартості послуг, як не надано і доказів настання строку оплати, а також не надано і обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості;

- направивши заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач жодним чином не визнавав наявність заборгованості, а керувався ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, яка передбачає односторонній правочин для зарахування зустрічних однорідних вимог і вказаний односторонній правочин позивачем у встановленому порядку - не оскаржувався;

- при вирішенні даного спору судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 1, ч. 8 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки вказана норма підлягає застосуванню у випадку, якщо б позивач ініціював проведення зустрічних однорідних вимог. Проте, ініціювання зарахування зустрічних однорідних вимог у спірних правовідносинах у даному спорі здійснено саме відповідачем. При цьому, позивачем не вжито зі своєї сторони заходів по ініціюванню отримання згоди комітету кредиторів боржника щодо відповідного зарахування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/22714/17 розподілено для розгляду колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/22714/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018), розгляд справи призначено на 18.09.2018.

13.08.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вказував на те, що враховуючи спеціальний правовий режим позивача внаслідок перебування у процедурі банкрутства, зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим. Крім того, позивач вказував, що предметом позову була визначена ним сума боргу - 1 364 012,43 грн., розрахунок якої надано позивачем разом з поясненнями та підтверджуючими документами (актами надання послуг), і щодо якої сторонами підписано акти звіряння взаємних розрахунків.

В судовому засіданні 18.09.2018 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання представників не направив, про дату, часта місце проведення судового засідання повідомлений належний чином (ухвала Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 отримана позивачем згідно поштових повідомлень про вручення 750 та 950).

Неявка в судове засідання представників позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання - не є перешкодою для розгляду справи, що передбачено ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на апеляційну скаргу, поданий позивачем до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 25.04.2013 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди №08-268 (далі - договір № 08-268).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт, що належить орендодавцю на праві власності.

Перелік майна, переданого в оренду визначено сторонами в додатку №2 до договору оренди №08-268, а також приймання - передача орендодавцем орендарю вказаного майна здійснена згідно акту приймання - передачі, який підписано та посвідчено печатками обох сторін.

Відповідно до пункту 9.3 договору оренди №08-268 розмір орендної плати визначений в додатку №1 до договору, згідно якого становить 72000,00 грн. за кожний повний місяць користування майном і у разі користування об'єктом протягом неповного місяця орендна плата визначається пропорційно фактичної кількості днів користування до повної кількості днів у відповідному місяці.

Пунктом 9.6 договору №08-268 визначено, що орендна плата та компенсація витрат на комунальні послуги сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у національній валюті 1 раз на місяць протягом періоду з 5 по 15 число кожного поточного місяця за попередній місяць на підставі виставлених орендодавцем рахунків.

Пунктом 9.7 договору №08-268 визначено, що після закінчення кожного розрахункового періоду (місяця) сторони складають акт приймання - передачі послуг із зазначенням вартості фактично наданих у такому місяці послуг.

01.06.2013 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди №08-268, якою сторони узгодили, що орендодавець передає, а орендар приймає за актом приймання - передачі у строкове платне користування (в оренду) об'єкт, що належить орендодавцю на праві власності, перелік якого узгоджено в додатку № 1 до даної додаткової угоди (пункти 1, 3), а також внесли міни в договір у інші пункти.

Відповідно до положень додаткової угоди №1 орендна плата за кожен місяць користування майном складає 1600, 00 грн., у разі користування майном протягом неповного місяця орендна плата визначається пропорційно фактичної кількості днів користування до повної кількості днів у відповідному місяці.

Приймання - передача орендодавцем орендарю майна, перелік якого наведено у додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 01.06.2013 до договору № 08-268 здійснена згідно акту приймання - передачі, який підписано та посвідчено печатками обох сторін.

03.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди №08-268, відповідно до якої сторони узгодили перелік майна, яке орендар передає, а відповідач приймає у платне строкове користування згідно договору № 08-268.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди №3 до договору №08-268 орендна плата за кожний місяць користування майном складає 12000,00 грн.

03.09.2013 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було підписано та посвідчено печатками обох сторін акт прийому-передачі до додаткової угоди № 3 до договору № 08-268, яким зафіксовано передачу майна від орендодавця до орендаря.

Також, 06.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди №08-270 (далі - договір № 08-270), відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування вантажні контейнери для ПС (далі - майно), яке є об'єктом власності орендодавця, а орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності (п. 1.1), найменування обладнання, його комплектність, технічні характеристики, відновна вартість, ціна та строк оренди по кожній одиниці обладнання зазначаються в протоколі погодження істотних умов оренди, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2), факт передачі обладнання засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі, який засвідчує дату передачі в обладнання орендарю та інші умови, які сторони вважають необхідними при підписанні акту приймання - передачі (п. 3.4).

Крім того, умовами договору № 08-270 сторони погодили, що орендна плата починає нараховуватись з дати підписання акту приймання - передачі і нараховується протягом строку фактичного використання об'єкту орендарем, якщо інше не передбачено цим договором та додатками до нього (п. 6.1), орендна плата сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у національній валюті України один раз на місяць протягом період з 5 по 15 число кожного поточного місяця за попередній місяць на підставі виставлених орендодавцем рахунків (п. 6.3), після закінчення кожного розрахункового періоду (місяця) сторони складають акт приймання - передачі послуг із зазначенням вартості фактично наданих у такому місяці послуг. (п. 6.4).

06.09.2013 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було підписано та посвідчено печатками обох сторін акт прийому-передачі обладнання по договору № 08-270 (додаток № 2), яким зафіксовано передачу в оренду від орендодавця до орендаря майна.

16.10.2013 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №6 до договору №08-270, відповідно до якого позивач погоджується передати відповідачу в тимчасове платне користування майно, орендна плата за користування яким становить 300,00 грн.

Крім того, 16.10.2013 між позивачем та відповідачем було узгоджено істотні умови договору оренди, про що підписано та посвідчено печатками обох сторін протокол погодження істотний умов договору оренди, а також підписано акт приймання - передачі обладнання до додатку № 6 від 16.10.2013.

05.11.2013 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №7 до договору №08-270, відповідно до якого позивач погоджується передати відповідачу в тимчасове платне користування майно, орендна плата за користування яким становить 12000,00 грн.

05.11.2013 сторонами також було підписано та посвідчено печатками сторін: протокол погодження істотних умов договору оренди, яким зафіксовано перелік, ідентифікацію, кількість та вартість оренди обладнання, а також акт приймання - передачі обладнання від 05.11.2013 згідно додатку № 7 від 05.11.2013.

16.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №2, відповідно до положень пункту 1 якої сторони визначили перелік обладнання і вартість його оренди згідно наведеного у додатку переліку та здійснено його ідентифікацію, узгодили повернення частини майна з оренди, суму оренди майна узгодили в розмірі 10000,00 грн. за один місяць.

16.04.2014 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було підписано та посвідчено печатками обох сторін акт прийому-передачі обладнання по договору № 08-270, яким зафіксовано передачу в оренду від орендодавця до орендаря майна.

25.06.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №11 до договору №08-270 та додаткової угоди № 2, відповідно до якого позивач погоджується передати відповідачу в тимчасове платне користування майно згідно наведеного у угоді переліку, орендна плата за користування яким становить 1500,00 грн.

25.06.2014 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було підписано та посвідчено печатками обох сторін акт прийому-передачі обладнання по договору № 08-270, яким зафіксовано передачу в оренду від орендодавця до орендаря майна по додатку № 11 від 25.06.2014.

04.07.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №12 до договору №08-270, відповідно до якого позивач погоджується передати відповідачу в тимчасове платне користування майно, орендна плата за користування яким становить 1000,00 грн.

04.07.2013 між позивачем та відповідачем було узгоджено істотні умови договору оренди, про що підписано та посвідчено печатками обох сторін протокол погодження істотних умов договору оренди, а також підписано акт приймання - передачі обладнання до додатку № 12 від 04.07.2014.

15.07.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додаток №14 до договору №08-270, відповідно до якого позивач погоджується передати відповідачу в тимчасове платне користування майно, орендна плата за користування яким становить 1000,00 грн.

15.07.2014 між позивачем та відповідачем було узгоджено істотні умови договору оренди, про що підписано та посвідчено печатками обох сторін протокол погодження істотних умов договору оренди, а також підписано акт приймання - передачі обладнання до додатку № 14 від 15.07.2014.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суду першої інстанції позивачем для долучення до матеріалів справи надано копії актів надання послуг за договором № 08-268 та № 08-270, які підписані двосторонньо представниками позивача, як орендодавця, та відповідача, як орендаря, та посвідчені печатками сторін, згідно яких зафіксовано користування відповідачем, як орендарем, майном згідно укладених договорів загалом в період з 01.07.2015 по 21.07.2016. Крім того, позивачем надано і розрахунок суми позову, який долучено до матеріалів справи.

За наслідками розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку № 2 до нього загальна сума заборгованості складає 126 774,19 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №396 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 6 774,19 грн.;

- №385 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 10000,00 грн.

- №378 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 10000,00 грн.

- №350 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 10000,00 грн.

- №322 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 10000,00 грн.

- №297 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 10000,00 грн.

- №283 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 10000,00 грн.

- №260 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 10000,00 грн.

- №245 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 10000,00 грн.

- №222 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 10000,00 грн.

- №199 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 10000,00 грн.

- №176 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 10000,00 грн.

- №153 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 10000,00 грн.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку № 6 до нього загальна сума заборгованості складає 3 803,23 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №394 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 203,23 грн.

- №383 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 300,00 грн.

- №376 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 300,00 грн.

- №348 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 300,00 грн.

- №320 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 300,00 грн.

- №295 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 300,00 грн.

- №281 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 300,00 грн.

- №258 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 300,00 грн.

- № 243 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 300,00 грн.

- №220 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 300,00 грн.

- №197 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 300,00 грн.

- №174 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 300,00 грн.

- №151 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 300,00 грн.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку № 7 до нього загальна сума заборгованості складає 152 129,03 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №395 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 8 129,08 грн.

- №384 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №377 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №349 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №321 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 12 000,00 грн.

- № 296 від 29.02.2016 за період 01.02.2016-29.02.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №282 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №259 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №244 від 30.11.2015за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №221 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №198 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №175 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №152 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 12 000,00 грн.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку №11 до нього загальна сума заборгованості складає 19 016,13 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №397 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 1 016,13 грн.

- №386 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №379 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №351 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №323 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №298 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №284 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 1 500,00 грн.

- №261 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 1 500,00 грн.

- №246 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 1 500,00 грн.

- №223 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 1 500,00 грн.

- №200 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 1 500,00 грн.

- №177 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 1 500,00 грн.

- №154 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 1 500,00 грн.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку №12 до нього загальна сума заборгованості складає 12 677,42 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №398 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 677,42 грн.

- №387 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №380 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №352 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №324 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №299 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №285 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №262 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №247 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №224 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №201 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №178 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №155 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 1 000,00 грн.

За договором № 08-270 від 06.09.2013 та додатку №14 до нього загальна сума заборгованості складає 12 677,42 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №399 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 677,42 грн.

- №388 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №381 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №353 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №325 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №300 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №286 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 1 000,00 грн.

- №263 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №248 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №225 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №202 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №179 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 1 000,00 грн.

- №156 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 1 000,00 грн.

За договором № 08-268 від 25.04.2013 та додатку №1 до нього загальна сума заборгованості складає 20 283,87 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №391 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 1 083,87 грн.

- №380 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №373 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №345 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №317 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №292 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №278 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 1 600,00 грн.

- №217 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 1 600,00 грн.

- № 194 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 1 600,00 грн.

- № 171 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 1 600,00 грн.

- № 147 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 1 600,00 грн.

За договором № 08-268 від 25.04.2013 та додатку №1 (частина 2) до нього загальна сума заборгованості складає 864 522,11 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №392 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 48 774,19 грн.

- №381 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 72 000,00 грн.

- №374 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 72 000,00 грн.

- №346 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 72 000,00 грн.

- №293 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 72 000,00 грн.

- №279 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 72 000,00 грн.

- №256 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 72 000,00 грн.

- №241 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 72 000,00 грн.

- №218 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 72 000,00 грн.

- №195 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 72 000,00 грн.

- №172 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 72 000,00 грн.

- №148 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 23 747,92 грн.

За договором № 08-268 від 25.04.2013 та додатку №3 до нього загальна сума заборгованості складає 152 129,03 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними актами надання послуг, а саме:

- №393 від 21.07.2016 за період з 01.07.2016-21.07.2016 на суму 8 129,03 грн.

- №382 від 30.06.2016 за період з 01.06.2016-30.06.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №375 від 31.05.2016 за період з 01.05.2016-31.05.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №347 від 30.04.2016 за період з 01.04.2016-30.04.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №319 від 31.03.2016 за період з 01.03.2016-31.03.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №294 від 29.02.2016 за період з 01.02.2016-29.02.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №280 від 31.01.2016 за період з 01.01.2016-31.01.2016 на суму 12 000,00 грн.

- №257 від 31.12.2015 за період з 01.12.2015-31.12.2015 на суму 12 000,00 грн.

- № 242 від 30.11.2015 за період з 01.11.2015-30.11.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №219 від 31.10.2015 за період з 01.10.2015-31.10.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №196 від 30.09.2015 за період з 01.09.2015-30.09.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №173 від 31.08.2015 за період з 01.08.2015-31.08.2015 на суму 12 000,00 грн.

- №149 від 31.07.2015 за період з 01.07.2015-31.07.2015 на суму 12 000,00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника про те, що позивач жодним чином не підтвердив наявність заборгованості за договорами оренди №08-268 від 25.01.2013 та №08-270 від 06.09.2013, оскільки не подано підписаних актів надання послуг з зазначенням вартості послуг, як не надано і доказів настання строку оплати, а також не надано і обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості- є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема вищенаведеними актами.

Щодо доводів скаржника про те, що позивачем в обгрунтування суми боргу не подано рахунків - фактур до договору № 08-268 та № 08-270 - суд апеляційної інстанції відхиляє вказаний довод як підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ненадання позивачем рахунків-фактур не звільняє відповідача від обов'язку оплатити орендні платежі за двосторонньо підписаними та посвідченими печатками актами, оскільки за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати оренди. При цьому, судом апеляційної інстанції при дослідженні умов договорів № 08-268 та № 08-270 встановлено, що платіжні реквізити сторін наведені в зазначених договорах.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 797 Цивільного кодексу України визначено, що плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи вищенаведене, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем всупереч умов договору № 08-268 (з урахуванням додаткових угод та додатків) та договору № 08-270 (з урахуванням додаткових угод та додатків) за період з 01.07.2015 по 21.07.2016 не здійснювалась у визначені договорами строки (згідно п. 9.6 договору №08-268 - 1 раз на місяць протягом періоду з 5 по 15 число кожного поточного місяця за попередній місяць та згідно п. 6.3 договору № 08-270 - один раз на місяць протягом період з 5 по 15 число кожного поточного місяця за попередній місяць) сплата орендних платежів, у звґязку з чим заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів за вказаний період складає загалом 1 364 012,43 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами актами, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість загалом в сумі 1 364 012,43 грн., з якої:

- по договору № 08-268 (з урахуванням додаткових угод та додатків): 1 036 935,01 грн.

- по договору № 08-270 (з урахуванням додаткових угод та додатків): 327 077,42 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 08-268 (з урахуванням додаткових угод та додатків) та договору № 08-270 (з урахуванням додаткових угод та додатків) за період з 01.07.2015 по 21.07.2016 в частині своєчасного виконання зобов'язання по сплаті орендної плати в заявленій до стягнення сумі, а також порушено положення ст. ст. 525, 526, 762 ч. 1 Цивільного кодексу України, ст. 193, ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують наявність у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості по сплаті орендних платежів за період з 01.07.2015 по 21.07.2016 загалом в сумі 1 364 012,43 грн., а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 364 012,43 грн. заборгованості - є законними, обґрунтованими, документально доведеними, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновки стовно розміру боргу відповідача та підстав його виникнення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи скаржника (відповідача) про те, що його зобов'язання зі сплати заборгованості в розмірі 1 364 012,43 грн. є припиненим внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог та при вирішенні даного спору судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 1, ч. 8 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось сторонами спору, ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2015 порушено провадження у справі №911/2987/13 про банкрутство позивача.

Постановою Господарського суду Київської області від 10.07.2015 у справі №911/2987/13 позивача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2016 № 911/2987/13 ліквідатором ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» призначено арбітражного керуючого Лецкана В.В.

Станом на момент здійснення апеляційного провадження, процедура банкрутства позивача не завершена згідно вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В матеріалах справи наявні претензії позивача, адресовані відповідачу з вимогами про погашення заборгованості, зокрема і за договорами № 08-268 та № 08-270.

В свою чергу, відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.11.2017 № 013.1-10/197, в якій з посиланням на ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 364 012,43 грн., оскільки у позивача перед відповідачем наявне непогашене боргове зобов'язання за укладеними між ними правочинами, а у відповідача перед позивачем - за договорами № 08-268 (з урахуванням додаткових угод та додатків) та № 08-270 (з урахуванням додаткових угод та додатків).

При цьому, відповідачем до матеріалів справи додано копії підписаних актів здачі-приймання виконаних робіт за договорами оренди складського приміщення, користування обладнанням, з організації операційного обслуговування складських приміщень та надання послуг зберігання.

Проте, позивач листом від 04.12.2017 у справі № 1-1-03/242 за результатами розгляду ліквідатором ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.11.2017 № 013.1-10/197 на суму 1 364 012,43 грн., повідомив про перебування позивача в процедурі банкрутства та з посиланням на припис спеціального закону - ч. 15 ст. 16, абз. 9 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначав, що вимоги відповідача відносяться до 6 черги та є поточними, а також вказував на неможливість зарахування до моменту настання відповідної черги, з посиланням на ч. 8 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Проте, як зазначалось вище, постановою Господарського суду Київської області від 10.07.2015 у справі №911/2987/13 позивача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру і станом на момент здійснення апеляційного провадження, процедура банкрутства позивача не завершена згідно вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є спеціальним законом по відношенню до позивача.

Відповідно до положень частини першої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до частини восьмої статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів. Суд апеляційної інстанції зазначає, що припис наведеної норми не містить визначення коли вона застосовується по відношенню до того, хто саме виступає ініціатором заліку зустрічних однорідних вимог (боржника або кредитора), а отже, вказана норма містить загальне правило, яке застосовується незалежно від того, хто виступає ініціатором такого заліку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку законодавець визначає можливість застосування заліку зустрічних однорідних вимог у випадку настання черги такої вимоги та відсутності заперечень інших кредиторів проти погашення заборгованості шляхом такого заліку.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави визнати зобов'язання відповідача щодо сплати заборгованості з орендних платежів в розмірі 1364012,43 грн. припиненим внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог.

Посилання відповідача на те, що саме позивачем не вжито зі своєї сторони заходів по ініціюванню отримання згоди комітету кредиторів боржника щодо відповідного зарахування, суд апеляційної інстанції відхиляє саме як підставу скасування оскаржуваного рішення, оскільки у даному випадку умовою здійснення відповідного заліку є згода комітету кредиторів, а не наявність відповідного звернення або відсутність результату у розгляді відповідного питання. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що присудження до стягнення відповідної суми у даному спорі не позбавляє відповідача можливості реалізації у встановленому порядку прав, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) у справі №910/22714/17 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника. Крім того, судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) у справі №910/22714/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 (повне рішення складено 15.06.2018) у справі №910/22714/17 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України".

4. Матеріали справи №910/22714/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 24.09.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов