ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2018 Справа № 905/1455/18

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» (юридична адреса: 04107, місто Київ, вулиця Татарська, будинок № 21-А, поштова адреса: 03087, вулиця Виборзька, будинок №94; код ЄДРПОУ - 40107642)

до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька область, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок №9; код ЄДРПОУ - 31599557)

про стягнення 95 323,01 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення 95 323,01 гривень, з яких: 84 541,12 гривень заборгованості, 7 946,87 гривень інфляційні втрати, 2 835,02 гривень 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №04-01-14 від 04.01.2017, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість в заявленому розмірі, а також виник обовязок зі сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1455/18.

Вказаною ухвалою вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10.09.2018, встановлено строк на подання письмових доказів.

Від представника відповідача 10.09.2018 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній не заперечує проти існування заборгованості в заявленому розмірі. При цьому зазначає, що позивачем при здійснені розрахунку 3% річних допущені помилки. При прийнятті рішення судом просить врахувати виключні обставини, які виникли внаслідок аварії на ДП «ВК «Краснолиманська», яка мала місце 27.10.2015.

У судове засідання 10.09.2018 представники сторін не зявились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

04 січня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» (далі по тексту позивач або постачальник) та державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі по тексту відповідач або покупець) укладено договір №04/01-14 (далі по тексту Договір), за умовами якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти і оплатити товар, на умовах, викладених у цьому договорі.

Найменування товару, його номенклатура, технічні характеристики зазначаються у специфікаціях. Кожна специфікація з моменту її підписання є невідємною частиною цього договору.

Згідно п 2.3. договору право власності на товар переходить до покупця з моменту поставки товару, після підписання накладної або акту приймання-передачі.

Строк оплати визначений у специфікаціях 100% передоплата.

Ціни на товар визначаються у відповідності до специфікацій (п.3.1. договору).

Відповідно до п.9.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017.

Протягом дії договору з 05.01.2017 по 27.07.2017 між сторонами було підписано специфікації №№1, 3-89.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №20/05/93 від 14.08.17р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобовязаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобовязаннями.

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу ОСОБА_1, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив своєчасну оплату вартості отриманого ОСОБА_1 в повному обсязі, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Відтак, позивач здійснив поставку товару згідно специфікацій 1, 3-89 на загальну суму 1 799 178,18 гривень.

Відповідач частково розрахувався на за поставлений товар на загальну суму 1 714 637,06 гривень, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача з 01.01.2017 по 31.12.2017, залишок несплаченої суми становить 84 541,12 гривень.

Існування заборгованості підтверджується доданим до позовної заяви актом звіряння взаємних розрахунків за 2017 рік на 31.12.2017.

Позивачем була направлена відповідачу претензія №0602-1 від 06.02.2018, яка була отримана останнім 13.02.2018.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду та просить стягнути з відповідача суму основного боргу за зобовязаннями грудня 2014 року у розмірі 6 682,44 гривень.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано існування заборгованості в розмірі 84 541,12 гривень.

На момент прийняття рішення у цій справі, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суми основного боргу у заявленому розмірі, а тому грошове зобовязання відповідача всупереч нормам законодавства та умовам Договору перед позивачем залишилося невиконаним.

Враховуюче те, що позовні вимоги у наведеній частині та розмірі обґрунтовані, документально підтверджені та відповідають фактичним обставинам справи, то вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 2 835,02 гривень за період з 28.07.2017 по 30.07.2018, а також інфляційні втрати за період з серпня 2017 по червень 2018 року в розмірі 8 642,25 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

З наведених підстав, господарським судом не приймаються доводи відповідача щодо відсутності доказів про заподіяння реальних збитків у вигляді інфляційних втрат.

Дослідивши та перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон» поданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що він є арифметично невірним.

За здійсненим господарським судом перерахунком розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача становить 2 557,08 гривень.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

За здійсненим господарським судом перерахунком розмір інфляційних втрат за період серпень 2017 червень 2018 року становить 8 183,62 гривень.

При цьому, відповідно п.2 ст.237 ГПК України господарський суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому розмір інфляційних втрат підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 247-252, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення 95 323,01 гривень, з яких: 84 541,12 гривень заборгованості, 7 946,87 гривень інфляційних втрат, 2 835,02 гривень 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька область, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок №9; код ЄДРПОУ - 31599557) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» (04107, місто Київ, вулиця Татарська, будинок № 21-А; код ЄДРПОУ - 40107642) 84 541,12 гривень заборгованості, 2 557,08 гривень 3% річних, 7 946,87 гривень інфляційних втрат, а також 1 756,86 гривень судового збору.

В частині стягнення 277,94 гривень 3% річних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 10.09.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2018.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю ливарний завод «Столичний» (04107, місто Київ, вулиця Татарська, будинок № 21-А; код ЄДРПОУ - 40107642)

Відповідач: державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька область, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок №9; код ЄДРПОУ - 31599557)

Суддя С.М. Фурсова