РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2018Справа № 910/9195/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 76 471,87 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Київського міського центру зайнятості до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 76 471,87 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з поновленням на попередній роботі громадянина ОСОБА_1, відповідачем повинно бути відшкодовано позивачу виплачене забезпечення по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг у розмірі 76 471,87 грн.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.07.2018. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

13.08.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в котрому відповідач вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з підстав того, що за твердженням відповідача ОСОБА_1 безпідставно отримав статус безробітного, оскільки має свідоцтво адвоката та нібито був зайнятою особою, а отже не мав права на виплату забезпечення по безробіттю.

Окрім того, разом із відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки дана справа потребує детального розгляду спору та з'ясування всіх обставин справи. Відповідач вказує на те, що даний спір у зв'язку з його складністю, кількістю учасників справи, особливостями предмета доказування не може бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження та для правильного врегулювання спору дана справа, на думку відповідача, має бути розглянута у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом розглянуто подане відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відхилено його з огляду на те, що в силу приписів ст. ст. 247, 250 ГПК України даний спір підлягає розглядові тільки в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Посилання відповідача на те, що дана справа потребує детального розгляду спору та з'ясування всіх обставин справи, суд не може прийняти в якості достатньої підстави для постановлення ухвали про розгляд справи у судовому засіданні, оскільки розгляд справи та з'ясування всіх обставин справи є завданням та прерогативою суду та може і має бути досягнуто без призначення судового засідання.

Відповідач у своїх запереченнях проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не навів суду будь-яких обґрунтувань та не надав будь-яких доказів в чому саме полягає складність даного спору та в чому полягають особливості предмету доказування у даному спорі.

Суд повторно наголошує на тому, що при відкритті провадження у справі судом враховано положення ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Судом встановлено, що учасниками даного спору є позивач та відповідач та звертаючись до суду з клопотанням відповідач не навів суду будь-яких пояснень, міркувань та не зазначив про необхідність подання ним відповідних доказів, клопотань, які мають бути вирішені у судовому засіданні.

Таким чином, суд відхиляє як необґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Також, 13.08.2018 відповідачем подано клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яке судом відхилено з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Однак відповідач не зазначив, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_1, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Окрім того, 13.08.2018 відповідачем подано клопотання про витребування доказів судом, в якому клопоче про витребування у Державної фіскальної служби України інформації стосовно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), яка міститься в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 24.03.2017 по 26.01.2018.

Розглянувши подане відповідачем клопотання суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Так, враховуючи те, що відповідачем не вказано обставин, що можуть бути підтверджені вказаними доказами та не зазначено жодних заходів, що вживались особою для отримання доказів самостійно, у зв'язку із недотриманням положень статті 81 ГПК України, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.

21.08.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

05.09.2018 позивачем подані додаткові документи до позовної заяви на підтвердження своїх вимог.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, саме відповідач зобов'язаний відшкодувати грошові кошти на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

24.03.2017 р. з заявою про надання статусу безробітного до Печерського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості (далі - Печерський РЦЗ), звернувся гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Останнє місце роботи: директор з правових питань і корпоративного управління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У зв'язку з відсутністю підходящої роботи, відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. за № 5067-VI та п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198, наказом Печерського РЦЗ від 30.03.2017 р. №НТ170330 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 24.03.2017 p., тобто з моменту звернення до служби зайнятості (персональна картка №00009).

Наказом Печерського РЦЗ від 31.03.2017 №НТ170331 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 31.03.2017 р. (з 8 дня після реєстрації) по 25.03.2018 р. та розпочато її виплату.

Відповідно до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 21.04.2017 р. №47 «Про проведення Пілотного проекту» та наказу Київського міського центру зайнятості від 27.10.2017 р. № 280-к «Про реорганізацію районних центрів зайнятості (утворення філій)», Печерський районний центр зайнятості реорганізовано шляхом перейменування і утворення Печерської районної філії Київського міського центру зайнятості (далі - Печерська районна філія КМЦЗ).

Втім, 06.02.2018 р. ОСОБА_1 до Печерської районної філії КМЦЗ надано належним чином завірену копію наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 26.01.2018 р. №127/ОС про поновлення його на роботі за рішенням суду, рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 р. у справі №757/64183/16-ц.

Таким чином, на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2017 р. на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 26.01.2018 р. №127/ОС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) поновлено на останньому місці роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця».

На підставі наказу Печерської районної філії КМЦЗ від 06.02.2018 р. №НТ180206 ОСОБА_1 з 26.01.2018 р. було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням безробітного на роботі за рішенням суду (з дня припинення реєстрації в центрі зайнятості) та припинено реєстрацію безробітного у зв'язку з поновленням зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (з дня поновлення на роботі безробітного).

Відповідно до договору про професійне навчання безробітного №74-н/17 від 24.07.2017 p., безробітний ОСОБА_1 пройшов курс підвищення кваліфікації у Вищому навчальному закладі «Київський університет ринкових відносин» за навчальною програмою «Правове та фінансове забезпечення суб'єктів підприємництва», про що отримав свідоцтво серії 12СПВ №067314 від 20.10.2017 p., реєстраційний № 512/17. Вартість навчання згідно договору № 460/118 від 19.07.2017 р. за період з 25.07.2017 р. по 20.10.2017 р. складає 8 155,49 грн.

На підставі наказів Печерської районної філії КМЦЗ: від 04.09.2017 №НТ170904, від 23.10.2017 р. №НТ171023, за наданими маршрутними листами, ОСОБА_1 здійснювалась компенсація фактичних витрат у період проходження професійного навчання за щоденний міський проїзд до навчального закладу та у зворотному напрямку у загальній сумі 1 140,00 грн.

Отже, згідно з розрахунком виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю, за період з 31.03.2017 р. по 25.01.2018 р. ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у сумі 67 176,38 грн., а саме за:

березень2017 р. - 206,45 грн.

квітень 2017 p.- 6 400,00 грн.

травень2017 р. - 6 736,00 грн.

червень2017 р. - 6 736,00 грн.

липень 2017 р. - 6 803,34 грн.

серпень 2017 р. - 6 803,36 грн.

вересень 2017 р. - 6 803,36 грн.

жовтень 2017 р. - 6 803,36 грн.

листопад 2017 р. -6 870,72 грн.

грудень 2017 р. - 7 188,96 грн.

січень 2018 р. - 5 824,83 грн.

Оплата проїзду становить 1 140,00 грн., а саме за:

серпень 2017 - 440,00 грн.

вересень 2017 - 420, 00 грн.

жовтень 2017 - 280,00 грн.

Вартість навчання становить 8 155,49 грн.

Загальна сума виплаченого забезпечення по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг складає 76 471, 87 грн., на підтвердження надається довідка-розрахунок КМЦЗ від 31.05.2018 р. № 08-461/10-22/18.

Печерською районною філією КМЦЗ видано наказ від 02.03.2018р. за № НТ180302, згідно якого виплачені кошти(матеріальне забезпечення та вартість соціальних послуг)гр. ОСОБА_1 у розмірі 76 471, 87 грн. визнано такими, що підлягають стягненню з роботодавця - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ().

Відповідачу надсилався лист-повідомлення від 05.03.2018 р. № 219 про необхідність повернення виплаченого гр. ОСОБА_1 забезпечення по безробіттю та вартості наданих йому соціальних послуг. Втім, відповідачем кошти не були перераховані позивачу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон) загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Виплата допомоги по безробіттю також припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону).

При цьому, ч. 1 ст. 34 Закону визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (ч. 4 ст. 35 Закону).

Отже, нормами чинного законодавства, зокрема, положеннями статей 34, 35 Закону визначено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону).

Пред'явлення гр. ОСОБА_1 позову до суду про поновлення його на роботі не позбавляло останнього права на отримання допомоги по безробіттю до його поновлення на роботі за рішенням суду, а тому не звільняє відповідача від обов'язку компенсувати вартість фактично здійснених гр. ОСОБА_1 соціальних виплат на підставі частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За таких обставин, оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва №757/64183/16-ц від 30.08.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.12.2017 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця», а позивачем виплачувалася останньому допомога по безробіттю до його поновлення на роботі за рішенням суду, то позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідач позов не визнає з тих підстав, що за його твердженням гр. ОСОБА_1 безпідставно отримав статус безробітного, оскільки має свідоцтво адвоката та був самозайнятою особою. Викладена позиція Відповідача не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», особа працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, може набути статус безробітного.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, згідно ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складав (на дату звернення) 12 років 9 місяців, страховий стаж за останні дванадцять місяців, що передують реєстрації - 9 місяців, отже ОСОБА_1, як застрахована особа, мав можливість скористатись правами наданими Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Абзацом другим пунктом 3 та пунктом 7 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. №198, передбачено перелік документів для реєстрації осіб та надано вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні статусу безробітного.

Гр. ОСОБА_1, надавши усі необхідні документи до центру зайнятості, зокрема паспорт, РНОКПП, документ про освіту, оригінал трудової книжки, де останнім місцем його роботи значилось Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», отримав 24.03.2017 статус безробітного.

За даними державних електронних ресурсів: реєстраційного номеру облікової картки платника податків, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців Міністерства юстиції України, даними про особу з ДР ЗДСС(ПФУ) щодо ОСОБА_1 інформація відсутня.

ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2017 по 25.03.2018 тривалістю 360 календарних днів на підставі частин 1,3,4 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, твердження Відповідача, про встановлення розміру допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на підставі інших норм передбачених «п.3 ст.23 та ч.2 ст.22» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не має правових підстав.

Частина 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", покладена в основу даного позову, також не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справі №914/1875/17 від 09.07.2018; №914/2087/17 від 12.06.2018.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Київського міського центру зайнятості та стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" коштів в сумі 76 471,87 грн., які виплачені як забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 76 471,87 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 40075815) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-Б; ідентифікаційний код 03491091) грошові кошти у розмірі 76 471 (сімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Мудрий