КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р. Справа№ 910/24853/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників

від позивача Ковальчук І.В.;

від відповідача Конопля А.М.;

від третьої особи-1 не з'явився;

від третьої особи-2 Шокун О.В.;

від третьої особи-3 не з'явився;

від Генеральної прокуратури України Коркішко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.07.2018 (повний текст складено 19.07.2018)

у справі №910/24853/13 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Державного підприємства «Антонов»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача

1) Міністерства промислової політики України,

2) Кабінету міністрів України,

3) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,

про стягнення 164 329 565, 52 грн.

за участю Генеральної прокуратури України

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (далі- позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною до ДП«Антонов» (далі- відповідач) про стягнення заборгованості у вигляді авансу в розмірі 111 885 073, 82 грн. за неналежне виконання умов державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955, 61 грн. штрафу за прострочення виконання робіт, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів на використання авансу, 667 757, 97 грн. збитків від інфляції та 3 218 611, 71 грн. 3% річних. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з 2008 відповідач перестав виконувати умови контракту №07-01 від 02.04.2001, а також перестав звітувати (подавати звітні документи) щодо використання авансу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі №910/24853/13 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ДП«Антонов» на користь Міністерства оборони України 111 885 073, 82 грн. основного боргу, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955, 61 грн. штрафу, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу, 667 757, 97 грн. збитків від інфляції, 3 218 611, 71 грн. 3% річних та 68 820, 00грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №910/24853/13 рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі №910/24853/13 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.03.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №910/24853/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.03.2018 дійшов висновку, що при новому розгляді справи №910/24853/13 слід встановити фактичну обставину про суму, з урахуванням положень ст.536 ЦК України, від якої позивачем було здійснено нарахування штрафних санкцій у сумі 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955, 61 грн. штрафу за прострочення виконання робіт, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу. Також, Верховний Суд зазначив, що апеляційним господарським судом не надано оцінку наявним в матеріалах справи висновку експерта №2267 від 10.07.2017 та висновку експерта №2298 від 10.08.2017. Окрім цього, за висновком Верховного Суду, за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 ЦК України.

Під час нового розгляду відповідачем 21.06.2018 до відділу діловодства суду подано заяву про застосування позовної давності щодо стягнення основного боргу та заяву про застосування позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій. Як стверджує позивач, роботи фактично припинилися в 2008 році. З огляду на це, право позивача порушено починаючи з 01.01.2009, позов поданий 20.12.2013, а тому сплив трирічний строк позовної давності щодо основної вимоги та річний строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій.

За наслідками нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 в позові відмовлено повністю. При прийнятті вказаного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ДП «Антонов» виконало роботи (з урахуванням сировини, матеріалів та покупних комплектуючих виробів) за контрактом на суму оплаченої Міністерством оборони України попередньої оплати в розмірі 331 443 310, 10 грн., а тому відсутні підстави для стягнення 111 885 073, 82 грн. авансу. Також, суд першої інстанції вказав, що за своєю правовою природою обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата (аванс), не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 ЦК України, наслідком чого є відмова в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. При цьому, за висновком місцевого господарського суду, нарахування неустойки на суму заявленої до стягнення суми попередньої оплати не відповідає умовам контракту (п.6.1. та п.6.2.), оскільки контрактом не передбачено відповідну відповідальність. До цього ж, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до правовідносин сторін наслідків спливу строку позовної давності у зв'язку з відсутністю порушення з боку відповідача прав та охоронюваних законом інтересів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Так, на переконання позивача, контрактом передбачені виготовлення та закупівля літаків, а не фінансування ще й підготовки, освоєння та серійного виробництва літаків, а тому віднесення витрат відповідача на підготовку виробництва літаків як таких, що здійснені саме на виконання укладеного між сторонами спору контракту, позивач вважає необґрунтованим. Також, на думку позивача, суд першої інстанції не врахував вимог, викладених в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №910/24853/13. При цьому, позивач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, що передбачена п.6.1. та п.6.2. контракту.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Пашкіної С.А., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/24853/13 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13. Надано учасникам апеляційного провадження можливість подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 2 резолютивної частини зазначеної ухвали.

03.09.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

07.09.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Генеральної прокуратури України надійшли письмові пояснення щодо позиції прокурора у справі №910/24853/13, в яких зазначено про те, що апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 10.09.2018 по 12.10.2018, сформовано для розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 колегію суддів у складі головуючого судді: Зубець Л.П., суддів Алданової С.О., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №910/24853/13 прийнято апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя ЗубецьЛ.П., судді АлдановаС.О., ТкаченкоБ.О. Призначено розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 на 20.09.2018.

В судовому засіданні 20.09.2018 оголошено перерву до 25.09.2018.

В судовому засіданні 25.09.2018 представники позивача, Генеральної прокуратури України підтримали вимоги апеляційної скарги позивача та просили їх задовольнити. Представники відповідача, третьої особи-2 в судовому засіданні 25.09.2018 заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили оскаржуване судове рішення залишити без змін. Представники третіх осіб-1, 3 в судове засідання 25.09.2018 не з'явилися. Треті особи-1, 3 про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.04.2001 між Київським державним авіаційним заводом «Авіант» (далі - виконавець) та Міністерством оборони України (далі - замовник) було укладено державний контракт з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 (далі - контракт).

Додатковою угодою №3 від 14.09.2004 до державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 останній викладено в новій редакції.

Відповідно до п.1.1. контракту виконавець зобов'язується у 2001 - 2006 роках виготовити та поставити замовнику продукцію (літаки) у кількості та термінах, зазначені у відомості постачання, що додається до контракту та є його невід'ємною частиною, а замовник поетапно, згідно графіку виготовлення літаків прийняти та оплатити цю продукцію.

Пунктом 1.2. контракту визначено, що терміни постачання продукції конкретизуються сторонами у графіку виготовлення літаків, який є невід'ємною частиною контракту (додаток 2 до контракту).

Розділом другим контракту сторони погодили ціну одного літака з одиночним комплектом, яка орієнтовно складає 299 991 540, 00 грн., у т.ч. ПДВ 49 998 590, 00 грн. Сума контракту на виготовлення двох військово-транспортних літаків Ан-70 орієнтовно складає 599 983 080, 00 грн. у т.ч. ПДВ 99 997 180, 00 грн. У разі прийняття рішення про виключення ПДВ з оплати за продукцію, що постачається замовнику, сума ПДВ виключається із загальної суми контракту.

Відповідно до умов контракту, підставою для його укладення є Закон України від 05.02.2004 №1462-IV «Про загальнодержавну програму створення військово-транспортного літака АН-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням» (далі - «Закон №1462-IV»), Постанови Кабінету Міністрів України №1549 від 12.10.2000 «Про організацію серійного виробництва літаків АН-70, №925 від 15.07.2004 «Деякі питання виконання завдань загальнодержавної програми створення військово-транспортного літака АН-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням».

Відповідно до Розділу І Закону №1462-IV метою Програми є концентрація на загальнодержавному рівні фінансових, матеріально-технічних та інших ресурсів для забезпечення створення нового типу військово-транспортного літака Ан-70, організації його серійного виробництва та закупівлі за державним оборонним замовленням. Основними завданнями Програми є: завершення дослідно-конструкторських робіт з розроблення літака, у тому числі проведення його державних випробувань та прийняття на озброєння; підготовка і освоєння виробництва літака; серійне виробництво і закупівля літаків.

Загальнодержавною програмою створення військово-транспортного літака Ан-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням, що затверджена Законом №1462-IV, Головним державним замовником програми закупівлі літаків, на якого покладено організацію та контроль її виконання, визначено Міністерство оборони України, державним замовником щодо підготовки, освоєння і виробництва літаків - центральні органи виконавчої влади з питання промислової політики.

Програма створення військово-транспортного літака АН-70, на виробництво та постачання якого сторонами підписано контракт, розрахована на період з 2001 по 2022 роки, про що зазначено у розділі другому Закону №1462-IV.

Пунктом 9.1. контракту сторони узгодили, що контракт діє з дати набрання ним чинності до 31.12.2006.

Додатковою угодою №8 від 28.12.2006 до контракту сторони домовилися продовжити термін дії контракту до 31.12.2007.

Додатковою угодою №11 від 29.12.2007 до контракту сторони домовилися встановити термін дії контракту до 31.12.2009.

Додатковою угодою №12 від 23.12.2009 до контракту сторони домовилися встановити термін дії контракту до 31.12.2011.

ДП «Київський авіаційний завод «Авіант», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №453 від 06.04.1998, входило до сфери управління Міністерства промислової політики України та згідно з наказом Мінпромполітики України №476 від 01.07.2009 припинено шляхом реорганізації - приєднання його до Державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова», з огляду на що до контракту було внесено відповідні зміни (додаткова угода №13 від 15.07.2010).

Додатковою угодою №14 від 03.09.2010 до контракту внесено зміни до розділу 2 «Ціна та сума контракту та пункт 2.3. контракту викладено в наступній редакції:

« 2.3. Орієнтовна ціна літака, зав. №01-04 з одиночним комплектом складає 652 856 360, 00 грн., у тому числі ПДВ - 108 809 393, 33 грн.

Орієнтовна ціна літака, зав. №01-05 з одиночним комплектом складає: 724 022 830, 00 грн., у тому числі ПДВ - 120 670 471, 66 грн.

Сума контракту на виготовлення двох військово-транспортних літаків Ан-70 орієнтовно складає 1 376 879 190, 00 грн., у тому числі ПДВ - 229 479 865, 00 грн.»

Додатковою угодою №15 від 29.12.2011 до контракту сторони домовилися встановити строк дії контракту до 31.12.2012.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було підписано акт звіряння розрахунків між ДП «Антонов» та Міністерством оборони України за виконані роботи, згідно з контрактом станом на 01.01.2012, відповідно до якого позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 331 443 310, 10 грн. та прийнято від відповідача роботи на 219 558 236, 28 грн.

Враховуючи наведене, Міністерство оборони України листом №247/5/18 від 03.01.2013 вимагало від відповідача повернення наданого авансу у сумі 111 885 073, 82 грн.

Внаслідок невиконання вказаної вимоги ДП «Антонов» Міністерство оборони України звернулося з позовом до господарського суду про стягнення 164 329 565, 52 грн., з яких: 111 885 073, 82 грн. основного боргу, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955, 61 грн. штрафу за прострочення виконання робіт, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу, 667 757, 97 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 3 218 611, 71 грн. 3% річних внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Колегією суддів встановлено, що на виконання Закону України від 05.02.2004 №1462-IV «Про загальнодержавну програму створення військово-транспортного літака АН-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням» Кабінет Міністрів України видав постанову №925 від 15.07.2004 «Про деякі питання виконання завдань загальнодержавної програми створення військово-транспортного літака Ан-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням».

Вказана Постанова передбачала обсяги фінансування розробки та виготовлення літаків Міністерством оборони України до 2006 року в сумі 427, 36 млн. грн. Однак, як свідчать матеріали справи, станом на 01.01.2014 фактично профінансовано 331, 443 млн. грн.

Отже, виконання робіт було недофінансовано на суму 95, 917 млн. грн.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість виконаних відповідачем для побудови літаків АН-70 зав. №№01-04, 01-05 та прийнятих Міністерством оборони України робіт становить 219, 558 млн. грн. з ПДВ.

При цьому, витрати ДП «Антонов» на підготовку виробництва та оснащення в загальній сумі 76, 525 млн. грн. (без ПДВ), а також вартість залишків сировини, матеріалів та покупних комплектуючих виробів на складах становить 16, 920 млн. грн. (без ПДВ). За правилами бухгалтерського обліку продукція, що знаходиться на складах підприємства обліковується без ПДВ. У випадку проведення господарських операцій загальна вартість витрат та залишків з ПДВ становитиме (76, 525 + 16, 990 = 93 445 х 20 : 100 + 93, 445) 112, 134 млн. грн.

До цього ж, за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 були виконані роботи за актами опрацьованими Представництвом замовника (ПЗ №615) на суму 3, 008 млн. грн. з ПДВ, в узгодженні яких Міністерством оборони було відмовлено. Неопрацьованими Представництвом замовника (ПЗ №615) та неузгодженими залишаються акти виконаних в 2013 році робіт на загальну суму 5, 821 млн.грн. з ПДВ.

Відтак, загальна вартість матеріальних цінностей та виконаних робіт, не прийнятих позивачем за даними бухгалтерського обліку відповідача становить 120, 963 млн. грн. з ПДВ.

Відмовляючи в прийнятті робіт на суму 120, 963 млн. грн. з ПДВ Міністерство оборони України зазначило, що ці роботи не відносяться до визначених контрактом робіт, а є роботами, які пов'язані з модернізацією виробництва (підготовка та освоєння виробництва літаків АН-70).

Однак, Розділом II Закону №1462-IV визначено, що виконання Програми передбачається забезпечити у період з 2004 по 2022 роки двома етапами.

Перший етап (2004 - 2006 роки) - завершення розроблення літака, проведення його державних випробувань, виконання комплексу робіт, пов'язаних з прийняттям літака на озброєння та підготовкою і освоєнням його виробництва, а також здійснення закупівлі двох літаків за державним оборонним замовленням.

Другий етап (2007 - 2022 роки) - завершення роботи з підготовки і освоєння виробництва літака, у тому числі з оновлення наявних та створення нових виробничих потужностей, організація серійного виробництва і закупівлі необхідної кількості літаків за державним оборонним замовленням.

Тобто, перший етап Програми передбачав не тільки здійснення закупівлі двох літаків, а й виконання комплексу робіт, пов'язаних з прийняттям літака на озброєння та підготовкою і освоєнням його виробництва.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №925 від 15.07.2004 «Деякі питання виконання завдань загальнодержавної програми створення військово-транспортного літака АН-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням» затверджено обсяг фінансування робіт, пов'язаних з виконанням завдань першого етапу Загальнодержавної програми створення військово-транспортного літака Ан-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням, згідно з додатком.

Як вже зазначалось, додатком до цієї постанови визначено обсяг фінансування Міністерством оборони України робіт в розмірі 427, 36 млн. грн., який включає виготовлення та закупівлю двох літаків Ан-70.

Пунктом 2.2. контракту встановлено, що визначення фактичної ціни на продукцію здійснюється після досягнення 80% умовної технічної готовності літака, що визначається на підставі актів виконаних робіт та очікуваних планових витрат на завершення виготовлення літака.

Відповідно п.5.1. контракту замовник здійснює розрахунки у розмірі до 80% від вартості контракту на підставі протоколу орієнтовної ціни та наданих виконавцем рахунків-фактур. Подальші розрахунки здійснюються на підставі погодженої сторонами договірної ціни на продукцію, наданих виконавцем рахунків-фактур та актів виконаних робіт. Остаточні розрахунки за продукцію здійснюються після підписання сторонами акту прийому-передачі.

Пунктом 5.2. контракту передбачено, що замовник може здійснювати попередню оплату робіт відповідно до помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на поточний рік на підставі постанови Кабінету Міністрів України №925 від 15.07.2004 «Деякі питання виконання завдань загальнодержавної програми створення військово-транспортного літака АН-70 та його закупівлі за державним оборонним замовленням».

Згідно з пунктом 5.3. контракту звітність про виконані обсяги робіт в рахунок наданої попередньої оплати виконавець здійснює щомісяця та станом на кінець поточного року.

Зі змісту наведених положень контракту вбачається, що Міністерство оборони України здійснює фінансування робіт шляхом внесення попередньої оплати (авансу), а ДП «Антонов» звітує перед позивачем шляхом надання актів виконаних робіт в рахунок наданої попередньої оплати.

Так, додатком 2 до контракту сторонами узгоджено графік №057-182/04 виготовлення двох серійних літаків Ан-70.

В розділах графіку №057-182/04 «Хвостова частина фюзеляжу Ф3», «Вертикальне опірення ВС», «Агрегати вантажного люка», «Гондола двигуна», «Деталі систем і каркасу для складання фюзеляжу і остаточного складання» сторони узгодили роботи з виготовлення оснащення і інструмента, а в розділі «Загальне складання літака, монтаж і відпрацювання систем» сторони узгодили виготовлення оснащення, стендів і інструментів.

Отже, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що контрактом передбачені лише виготовлення та закупівля літаків, а не фінансування ще й підготовки, освоєння та серійного виробництва літаків, спростовуються наведеним вище.

Враховуючи наведене та той факт, що ДП «Антонов» виконало роботи (з врахуванням сировини, матеріалів та покупних комплектуючих виробів) за контрактом на суму оплаченої Міністерством оборони України попередньої оплати в розмірі 331 443 310, 10 грн., що встановлено вище, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення авансу в розмірі 111 885 073, 82 грн. колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Окрім цього, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 316 ГПК України, врахував вказівки, що викладені в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №910/24853/13.

Так, відповідно до висновку експерта №2267 від 10.07.2017 (а.с.64 т.4) отримані від Головного державного замовника авансові кошти були витрачені на розширення фронту робіт з будівництва літаків, а саме: підготовку виробництва для виконання подальших робіт із складання (будівництва) літаків, проектування та виготовлення технологічної оснастки. Як видно з витрат, кошти направлені на:

виготовлення оснастки та підготовку виробництва - 71, 685 млн. грн.;

закупівлю матеріальних ресурсів для забезпечення виробничого процесу зі складання літаків, які знаходяться в коморах заводу - 20, 50 млн. грн.;

побудову літаків за період з 01.07.2001 по 01.11.2011 - 19, 604 млн. грн. (виключені з розрахунків і не погоджені МО України);

побудову літаків по Актам виконаних робіт за період з 01.01.2011 по 01.12.2011 які направлені на погодження МО України - 0, 096 млн. грн.

На сторінці 32 висновку експерта №2267 від 10.07.2017 експертом було зазначено, що до вирішення питання фінансування, проектування та виготовлення оснастки етап підготовки виробництва не може бути завершеним, а значить, розпочате будівництво літаків зав. №№01-04,01-05 не може бути закінченим (а.с.70 т.4).

У висновках, які викладені на сторінці 33 висновку експерта №2267 від 10.07.2017, зазначено, що без виконання відповідачем підготовки виробництва та підготовчих робіт згідно графіку будівництва літаків, які є невід'ємною частиною контракту, а саме: виготовлення спеціального оснащення, впровадження у виробництво конструкторської документації, виготовлення оснащення і інструмента тощо, будівництво літаків за Державним контрактом з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військову техніку №07-01 від 02.04.2001, є неможливим. Використання ДП «Антонов» оснащення, яке було виготовлено (придбане) Відповідачем, на виконання Державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військову техніку №07-01 від 02.04.2001 для будівництва інших видів літаків, є неможливим (а.с.71 т.4).

Також, матеріали справи містять дослідження по темі «Хід і результати виконання Державного контракту №07-01 від 02.04.2001 з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки», яке було проведено на замовлення відповідача ПрАТ «Український науково-дослідний інститут авіаційної технології». В загальних висновках зазначені наступні відповіді на запитання (а.с.228-232 т.3):

3.2.2. Питання 2. Визначити, яка загальна сума коштів була витрачена СЗ «Антонов» на виконання Державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001 згідно графіків будівництва літаків (виготовлення літаків), які є невід'ємною частиною контракту.

Результати виконаного аналізу наданих СЗ «Антонов» матеріалів перевірок, проведених контролюючими органами, свідчать про цільове використання коштів:

у сумі 331, 443 млн. грн. (з ПДВ), отриманих від Міністерства оборони України на виконання контракту (на виробництво літаків Ан-70 зав. №№01-04; 01-05) та 11, 19 млн. грн. (з ПДВ) власні кошти СЗ «Антонов» на виробництво літаків, разом 342, 633 млн. грн. (з ПДВ);

у сумі 26, 65 млн. грн., отриманих від Міністерства промислової політики України на підготовку та освоєння виробництва літаків.

Загальна сума коштів, що використані на виконання контракту складає 368,27 млн.грн. (з ПДВ).

3.2.4. Питання 4. Визначити, в якому розмірі витрачено коштів, отриманих від Міністерства оборони України на будівництво літаків за Державним контрактом з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001 та на виконання яких робіт.

Кошти в загальній сумі 331, 443 млн. грн. (з ПДВ), отримані від Міністерства оборони України за Державним контрактом використані за цільовим призначенням на виконання контракту (виробництво літаків):

219, 558 млн. грн. (з ПДВ), у тому числі (124, 512 млн. грн. (з ПДВ) - на виготовлення літака зав. №01-04; 95, 046 млн. грн. (з ПДВ) - на виготовлення літака зав. №01-05, які погоджені з Міністерством оборони України.

111, 885 млн. грн. (з ПДВ), у тому числі (витрати на виробництво літаків 91, 83 млн. грн. (76, 625+ПДВ), витрати на закупівлю матеріалів 20, 304 млн. грн. (16, 920+ПДВ).

3.2.7. Питання 7. Чи підтверджується заборгованість СЗ «Антонов» за неналежне виконання умов Державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001 станом на 31.12.2012, та в якому розмірі.

Заборгованість СЗ «Антонов» за неналежне виконання умов контракту перед Міністерством оборони України на суму 111, 885 млн. грн. не підтверджена документально за результатами перевірок, що здійснені Головним контрольно-ревізійним управлінням України протягом 2005-2009 років, Департаментом розробок і закупівлі озброєння та військової техніки Міністерства оборони України у 2012 році, Державною фінансовою інспекцією України у 2013-2014 роках, Прокуратурою центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері у 2014 році.

3.2.12. Питання 12. Чи можливе будівництво літаків за Державним контрактом з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки №07-01 від 02.04.2001 без виконання СЗ «Антонов» підготовчих робіт згідно графіків будівництва літаків (виготовлення літаків), які є невід'ємною частиною контракту, а саме: виготовлення спеціального оснащення, впровадження в виробництво конструкторської документації, виготовлення оснащення і інструмента тощо.

Згідно з ДСТУ 3278-95 «Система розроблення та поставлення продукції на виробництво. Основні терміни та визначення», Розділ 6 «Стадії життєвого циклу продукції та види робіт», зазначені «підготовчі роботи» відносяться до п.6.21 «Підготовлення виробництва».

Стосовно військової техніки, до якої відноситься літак Ан-70, виконання робіт з підготовлення виробництва є обов`язковим і регламентовано ГОСТ В15.301-80 «Система разработки и постановки на производство военной продукции. «Постановка на производство изделий. Основные положения», Раздел 2. «Подготовка производства».

Порядок застосування ГОСТ В15.301-80 в Україні встановлює РВ-050-067-97 «Застосування міжнародних стандартів «Системи розроблення і постановки на виробництво військової техніки (СРПП ВТ) в Україні».

Відтак, на переконання колегії суддів, наведені вище висновки експертиз також свідчать про те, що ДП «Антонов» виконало роботи (з врахуванням сировини, матеріалів та покупних комплектуючих виробів) за контрактом на суму оплаченої Міністерством оборони України попередньої оплати в розмірі 331 443 310, 10 грн.

Одночасно, в матеріалах справи міститься спільне рішення №19960/3/1-2015 від 18.01.2016 про порядок проведення дослідно-конструкторської роботи з модернізації у частині імпортозаміщення складових частин, обладнання та агрегатів виробництва Російської Федерації військово-транспортного літака короткого зльоту та посадки Ан-70 й подальше будівництво літаків Ан-70 №01-04 та №01-05 (далі - спільне рішення).

В пункті 7 спільного рішення зазначено, що Головному виконавцю (ДП «Антонов») здійснити погашення простроченої заборгованості у сумі 111 885 073, 82 грн. при виконанні ДКР «Адепт-М» не раніше 18 місячного терміну з моменту отримання 80% попередньої оплати.

Пунктом 6 спільного рішення визначено, що умовами Державного контракту на виконання ДКР «Адепт-М» передбачити: залучення недобудованого літака Ан-70 №01-04 з подальшим зняттям з обліку вартості його незавершеного будівництва за Державним контрактом №07-01 від 02.04.2001 та відображенням вартості незавершеного будівництва за Державним контрактом на виконання ДКР «Адепт-М»; передачу його головному виконавцю та зменшення простроченої заборгованості за Державним контрактом №07-01 від 02.04.2001 у сумі 111 885, 073 грн. з одночасним її збільшенням за Державним контрактом на виконання ДКР «Адепт-М».

Спільне рішення підписано Міністерством оборони України та ДП «Антонов» та стосується як робіт за контрактом, які фактично виконані відповідачем та не прийняті позивачем, так і зменшення заборгованості за контрактом на суму 111 885 073, 82 грн. та з одночасним її збільшенням за Державним контрактом на виконання ДКР «Адепт-М».

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи волевиявлення позивача та відповідача, яке мало місце в Спільному рішенні, сторони внесли зміни до Контракту та узгодили строки погашення заборгованості за цим Контрактом при виконанні ДКР "Адепт-М" не раніше 18 місячного терміну з моменту отримання 80% попередньої оплати.

В матеріалах справи відсутні докази виконання ДКР "Адепт-М", докази отримання відповідачем 80% попередньої оплати, а тому строк виконання зобов'язань щодо погашення заборгованості за Контрактом не настав.

Також, Міністерством оборони України заявлено вимоги до ДП «Антонов» про стягнення 667 757, 97 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 3 218 611, 71 грн. 3% річних з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Однак, з огляду на відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 111 885 073, 82 грн. основного боргу, то відсутні правові підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані на вказану суму та є похідними вимогами від основної вимоги.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказаною нормою передбачено можливість стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за контрактом не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу.

У відповідності до п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Як вірно вказав суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, за своєю правовою природою обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 667 757, 97 грн. інфляційних втрат та 3 218 611, 71 грн. 3% річних не підлягають задоволенню.

Також, Міністерством оборони України заявлено вимогу до ДП «Антонов» про стягнення 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 78 319 55, 61 грн. штрафу за прострочення виконання робіт, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, в п. 6.1 контракту передбачено, що виконавець за прострочення виконання робіт сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми недовиконаних робіт за кожний день прострочення. За відмову від виконання робіт (невиконання), а також за порушення строків виконання робіт понад 30 діб виконавець сплачує штраф у розмірі 7% вартості невиконаних робіт.

Отже, відповідно до п. 6.1. контракту об'єктом для нарахування пені (штрафу) є вартість прострочених (недовиконаних) робіт, а нарахування штрафу є наслідком відмови відповідача від виконання робіт, а також порушення строків виконання робіт.

Також, п. 6.2. контракту визначено, що у разі проведення попередньої оплати продукції виконавець за несвоєчасне виконання зобов'язань (у т.ч. ненадання відповідних документів) по контракту сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої продукції (не виконаних робіт) за кожний день прострочення поза терміни, встановлені графіком виготовлення літаків за цінами, що діяли на момент перерахування передоплати.

Отже, відповідно до п. 6.2. контракту об'єктом для нарахування пені (штрафу) є вартість прострочених (не виконаних) робіт.

Однак, судом встановлено, ДП «Антонов» виконало роботи (з врахуванням сировини, матеріалів та покупних комплектуючих виробів) за контрактом на суму оплаченої Міністерством оборони України попередньої оплати в розмірі 331 443 310, 10 грн.

Тобто, відсутній як факт наявності недовиконаних робіт, так і факт відмови відповідача від виконання таких робіт. При цьому, позивачем не надано суду доказів прострочення відповідачем виконання робіт (невиконання робіт) з посиланням на конкретні строки, визначені графіком виготовлення літаків. Вказані обставини виключають відповідальність відповідача згідно п. 6.1. та п. 6.2. контракту.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, нарахування неустойки (пені та штрафу) на суму попередньої оплати не передбачено умовам контракту.

Одночасно, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (пункт 5).

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес Позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених Позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес Позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених Позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи встановлений судом факт відсутності порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача щодо стягнення попередньої оплати в розмірі 111 885 073, 82 грн., як і відсутність підстав для стягнення 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955, 61 грн. штрафу за прострочення виконання робіт, 20 363 083, 43 грн. пені за порушення строків надання звітних документів на використання авансу, 667 757, 97 грн. збитків від інфляції та 3 218 611, 71 грн. 3% річних, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі № 910/24853/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24853/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко