ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.2018 Справа № 905/1505/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Варвянській А.А.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м.Авдіївка

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман

про стягнення 27779,62грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні оголошувалась

перерва з 11.09.2018 по 02.10.2018

Суть спору: Приватне акціонерне товариство Авдіївський коксохімічний завод, м. Авдіївка, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 27779,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вагон №56542939 з вантажем на станцію Авдіївка Донецької залізниці прибув з недостачею, яка підтверджена складеним комерційним актом №482004/160/101 від 15.04.2018.

Ухвалою суду від 15.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1505/18; справу №905/1505/18 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 11.09.2018 о 10:20 год.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.ст.165 ГПК України до 11.09.2018.

10.09.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2022/664 від 07.09.2018, в якому останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надані належні та допустимі докази оплати оспорюваного вантажу, вважає наявність збитків позивачем не доведеною; вважає, що комерційний акт не є належним доказом у справі нестачі вантажу оскільки не підписаний представником залізниці.

24.09.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив №11/04/68 від 18.09.2018, в якому останній просив суд задовольнити позовні вимоги.

Розгляд справи по суті розпочато 11.09.2018, в судовому засіданні 11.09.2018 оголошувалась перерва до 02.10.2018.

У судовому засіданні 02.10.2018 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судове засідання представник відповідача не з'явився про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

31.03.2018 зі станції Чорноморська Одеської залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (вантажовідправник) відправлено ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажоодержувач) згідно накладної №40279440 вантаж насипом, вугілля камяне, ІМПОРТ, у вологому стані.

При оформленні залізничної накладної №40279440 від 31.03.2018 у вагоні №56542939 вказано масу вантажу 68600кг, тара 21400кг (досилочна накладна №47565288 від 11.04.2018).

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

15.04.2018 вагон №56542939 прибув на станцію Покровськ Донецької залізниці, на якій складено акт загальної форми №483 від 15.04.2018, за результатами якого був складений комерційний акт №482004/160/101 від 15.04.2018, оригінал якого наявний в матеріалах справи.

Згідно до комерційного акту в документі зазначено брутто відсутнє, тара вагона 21400кг, маса нетто 68600кг. При подавані вагону на 150-т статичні ваги станції, повірені 24.01.2018 виявлено: фактична маса брутто вагона склала 85100кг, тара вагона з ПД 21400кг, маса вантажу нетто 63700кг, що менше документу на 4900кг. Поверхня вантажу на рівні бортів, вкатано, маркування відсутнє. Над 1, 2 люками виїмки 250 см х 280 см х 60 см, з 3 по 7 люки з обох сторін виїмка 750см х 60см х 50см. Вагон бездвірний, люка закриті, течі вантажу немає. Вагон прибуває в технічному стані справний.

Комерційний акт з боку залізниці підписано належними особами.

Таким чином, комерційним актом №482004/160/101 від 15.04.2018 встановлено, що недостача у вагоні №56542939 складає 4900кг.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірних вагонах виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення та просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 27779,62грн.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи міститься договір купівлі - продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №0103/11606 від 01.11.2017, який укладений між Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь як постачальником та Приватним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод як покупцем, за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі ресурси) на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. договору). Поставка ресурсів здійснюється видами транспорту зазначеними в специфікаціях. Постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року. Терміни поставки ресурсів вказуються в специфікаціях (п.п. 3.1, 3.2. договору). Поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з постачанням ресурсів (п. 4.1. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 10.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що у специфікації від 23.03.2018 № 45 до договору купівлі продажу №0103/11606 від 01.11.2017, сторони обумовили найменування продукції, що підлягає поставці, його якісні та кількісні показники та вартість, зокрема: високо-летюче коксівне вугілля Wellmore Coal Company LLC, країна походження - США; кількістю 19346,0т; ціна за тону 6557,98грн без ПДВ; вартість об'єму поставки з ПДВ 126870681,08грн; показники якості ресурсів: вологість на вологий стан, макс. - 9 %, сірка на сухий стан, макс.- 1,15 %, зольність на сухий стан, макс. 8,0 %, вихід летючих (на сухий стан), середнє 31,00-32,50%, плинність ddpm 20000,0, індекс вільного спучування FSI 7-8. Ресурси поставляються по території України. Умови поставки - FCA Південний (екс для ТИС) ст.Черноморська Одеської залізниці відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року. Поставка ресурсів здійснюється навалом в березні 2010 року. Вантажоодержувачем є ПрАТ "АКХЗ", ст. Авдіївка, Донецької залізниці, код станції 482803, код підприємства 3236.

Датою відвантаження, поставки і переходу права власності на ресурси, що постачаються за цією специфікацією, є дата відмітки (електронно-цифровий підпис) станції відправлення про приймання ресурсів до перевезення, що вказана у залізничній накладній (п.8 Специфікації).

Матеріали справи містять рахунок-фактуру № 91432950 від 31.03.2018 на загальну суму 18005983,37грн з ПДВ, виставлений постачальником покупцю (ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод).

Також матеріали справи містять акт приймання-передачі № 91432950 від 31.03.2018 до договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017, за яким постачальник (ПрАТ МК Азовсталь) передав, а покупець та вантажоотримувач (ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод) прийняв продукцію вугілля високо-летюче коксівне Wellmore кількістю 2,288,050т загальною вартістю 18005983,37грн. з ПДВ за залізничними накладними №40261604, №40261612, №40261638, №40264715, №40279440.

Суд вважає, що договір купівлі продажу №0103/11606 від 01.11.2017, акт приймання-передачі № 91432950 від 31.03.2018, рахунок-фактура № 91432950 від 31.03.2018 є належними та допустимими доказами, що підтверджують вартість спірної партії вугілля, яка перевозилась за залізничною накладною №40279440 (основна), №47565288 (досилочна) у вагоні №56542939.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відвантаження вугільної продукції на адресу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» здійснювалось вантажовідправником Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс», який є експедитором та діє в якості вантажовідправника за дорученням власника вантажу ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь». Отже, ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» не є посередником по перепродажу, а є власником вантажу в порту та першим постачальником відвантаженої на адресу Приватного акціонерного товариству «Авдіївський коксохімічний завод» вугільної продукції, вартість якої визначається у договірному порядку між постачальником та покупцем за договором купівлі продажу №0103/11606 від 01.11.2017.

З огляду на приписи ст.658 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої право продажу товару належить власникові товару, за висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» у спірних правовідносинах не є особою, яка правомочна складати рахунок на оплату товару (як документ, в якому зазначено суму належного за товар платежу) або інший документ щодо визначення вартості товару по відношенню до позивача.

З урахуванням того, що предметом спору є стягнення недостачі, яка утворилась під час перевезення, приймаючи до уваги, що на момент здачі вантажу до перевезення його власником визначалось ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», суд дійшов висновку, що розмір дійсної вартості недостачі має визначатись саме згідно з рахунком-фактурою № 91432950 від 31.03.2018.

Докази оплати вугілля наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як встановлено судом, розрахунок вартості недостачі вантажу здійснений позивачем з урахуванням норми природної втрати 2 % маси нетто вантажу.

У графі 20 залізничної накладної №40279440 найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж навал, вугілля камяне, ІМПОРТ (високо-летюче коксівне вугілля Wellmore), у вологому стані.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2%.

За даними комерційного акту №482004/160/101 від 15.04.2018, недостача у вагоні №56542939 складає 4900кг.

За розрахунком позивача, вартість нестачі у вагоні №56542939 склала 27779,62грн. з ПДВ; зазначив що нестача у вагоні склала 3,53т.

За розрахунком суду нестача у вагоні №56542939 склала 27763,88грн. з ПДВ:

68600 кг Х 2% = 1372 кг; 4900 кг - 1372 кг = 3528 кг; 3528 кг х 7869,58/1000 = 27763,88грн. з ПДВ, де:

68600 кг - маса нетто у вагоні №56542939,

4900 кг - розмір недостачі за комерційним актом №482004/160/101 від 15.04.2018,

1372 кг - норма природної втрати,

7869,58грн. - вартість 1 т спірного вантажу з ПДВ.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що саме відповідач своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, а заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд задовольняє частково вимоги позивача в межах заявленого позову на суму 27763,88грн.

Відповідач у відзиві зазначив, що в порушення вимог п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, надані позивачем комерційні акти не містять підпису начальника вантажного району.

Згідно з п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, затверджених у Міністерстві юстиції України 08.07.2007р. за № 567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Так, наданий суду комерційний акт підписаний: в.о. заступником начальника станції та двома робітниками станції.

При цьому, з боку відповідача не доведено, що особи, які підписали комерційні акти не мають відповідних функцій та повноважень осіб, що перелічені в п.10 Правил складання актів.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку комерційний акт є належним та допустимим доказом у справі.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки з його вини виник спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м. Авдіївка до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман про стягнення збитків, що виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 27779,62 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Українська залізниця (юридична 03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця (84440, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ) збитки у розмірі 27763,88грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Стягувач - Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, )

Боржник - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (юридична 03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Донецька залізниця (84440, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ).

У судовому засіданні 02.10.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2018.

Суддя Г.Є. Курило