РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2018Справа № 910/2209/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа"
Простягнення 115 356,93 грн.

Представники сторін:

від позивача: Заїка А.М.;

від відповідача: Перетятько В.Є.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" про стягнення 74 827,53 грн., з яких основний борг в сумі 61296,39 грн., 3% річних в розмірі 1399,27 грн., інфляційні втрати в сумі 4 380,55 грн., пеня в розмірі 7751,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором № від 01.12.2016р. в частині оплати в повному обсязі поставленої продукції.

Ухвалою від 03.03.2018 відкрито провадження по справі №910/2209/18. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.03.2018 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність в матеріалах справи документів, які б відповідали приписам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" щодо первинних документів, що, на думку вказаного учасника судового процесу, свідчить про доказову необґрунтованість тверджень позивача про здійснення між сторонами господарських операцій та як наслідок виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. Одночасно, відповідачем також було надано до матеріалів справи платіжні доручення на загальну суму 316 912,64 грн. в якості доказів оплати товару за договором № від 01.12.2016р.

05.04.2018 представником позивача було подано відповідь на відзив та заяву про уточнення позовних вимог. В останній позивач просив стягнути з відповідача 74728,57 грн., з яких основний борг в сумі 61296,39 грн., 3% річних в розмірі 1355,28 грн., інфляційні втрати в сумі 4268,09 грн., пеня в розмірі 7808,81 грн.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог та приймається судом як така, що відповідає приписам ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 02.05.2018 було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 29.05.2018.

17.05.2018 від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд зобов'язати відповідача надати належним чином завірені копії податкових декларацій з податку на додану вартість з додатком Д5.

В судовому засіданні 29.05.2018 представник відповідача подає клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

29.05.2018 в судовому засіданні судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.07.2018, яка занесена до протоколу судового засідання.

26.06.2018 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету та підстав позову, відповідно до якої позивач збільшує розмір основної заборгованості, а саме просить суд стягнути з відповідача 101 924,75 грн. та залишає вимоги щодо нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені в тому же розмірі, а саме, 1 399,27 грн., 4 380,55 грн. та 7 751,32 грн. відповідно.

Обґрунтовуючи зміну предмета і підстав позову позивач зазначає, що він збільшує період за який виникла заборгованість відповідача, зокрема, визначаючи його з грудня 2016 року по квітень 2017 року.

02.07.2018 в судовому засіданні судом розглянута та прийнята заява позивача про зміну предмету та підстав позову, при цьому суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При дослідженні значеної заяви судом встановлено, що остання фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог, оскільки позивачем, при зверненні до суду із позовною заявою в якості підстави позову зазначався договір на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № від 01.12.2016, а предметом позову була заборгованість відповідача, яка виникла у зв'язку із неоплатою останнім отриманої продукції по накладним за період березень-квітень 2017 року в рамках дії зазначеного договору. В той час, як в заяві про зміну предмету та підстав позову позивач так само просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в рамках дії договору на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № від 01.12.2016, тільки за інший період, а саме з грудня 2016 року по квітень 2017 року. Тому, фактично, позивач просто збільшує розмір заявленої до стягнення суми основного боргу.

Беручи все вищенаведене до уваги, та враховуючи, що заява підписана уповноваженим представником та не суперечить нормам чинного законодавства України, тому остання була прийнята судом.

Також, в судовому засіданні 02.07.2018 представник відповідача подав додаткові документи по справі, а також заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача зазначив, що подане раніше клопотання про витребування у відповідача доказів не підтримує.

Одночасно, представником позивача подано до суду акт звіряння розрахунків між сторонами.

Ухвалою суду від 02.07.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 30.07.2018.

30.07.2018 в судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 101 924,75 грн., 3% річних у сумі 1 355,28 грн, інфляційні втрати у сумі 4 268,09 грн., а також нараховану пеню у розмірі 7 808,81 грн, яка судом досліджена та прийнята, як така, що відповідає вимогам ГПК України.

Представник відповідача в даному судовому засіданні подав додаткові пояснення по справі з додатками, відповідно до яких останній зазначив, що на даний час у нього відсутня заборгованість перед позивачем за поставлений товар з огляду на наступне.

За твердженнями відповідача, сума заборгованості за договором № від 01.12.2016 у розмірі 101 924,70 грн., яка встановлена та підтверджена сторонами у акті звірки розрахунків, була погашена у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зазначені вимоги, на думку відповідача, виникли у останнього до позивача на підставі договору про надання послуг № 1292149 від 01.02.2016.

Ухвалою суду від 30.07.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.08.2018.

27.08.2018 до суду від позивача надійшли письмові пояснення стосовно поданої відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У зв'язку із перебуванням судді Спичака О.М. 28.08.2018 на лікарняному, судове засідання, призначене на 28.08.2018 не відбулось.

Ухвалою суду від 03.09.2018 розгляд справи було призначено на 21.09.2018.

21.09.2018 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав усні заперечення по суті спору, відповідно до яких проти позовних вимог заперечував повністю та просив суд в задоволенні позову відмовити.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 21.09.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"(далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № (далі - договір), пунктами 1.1 та 1.2 якого сторони узгодили, що постачальник зобов'язується виготовляти, упаковувати та маркувати товари в асортименті та кількості, передбаченій планом виробництва товару з урахуванням кількості, вказаної в заявках на виробництво товару та поставляти вироблені товари по цінах і в асортименті вказаному в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати. Постачальник виготовляє та поставляє виготовлений товар під знаками для товарів і послуг зазначеними в додатку № 5, які використовуються покупцем на підставі Ліцензійного договору № 1 ВТМ від 01.12.2013 року(далі - торговельна марка).

За твердженнями позивача, останнім було виготовлено та поставлено товар в рамках дії договору за період з грудня 2016 року по квітень 2017 року на загальну суму 494 138,56 грн.

В свою чергу відповідач здійснив оплату частково, у зв'язку із чим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем на суму 101 924,75 грн.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" звернулось до господарського суду із зазначеним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, при цьому, суму неоплаченого товару у розмірі 101 924,75 грн. визнав, зазначивши про це в своєму клопотанні вх. № 01-37.2/2544/18 від 31.07.2018. Разом із тим, заявив про наявне зарахування зустрічних однорідних вимог відповідача до позивача, у зв'язку із чим, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та зазначалось раніше, 01.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"(далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № (далі - договір), пунктами 1.1 та 1.2 якого сторони узгодили, що постачальник зобов'язується виготовляти, упаковувати та маркувати товари в асортименті та кількості, передбаченій планом виробництва товару з урахуванням кількості, вказаної в заявках на виробництво товару та поставляти вироблені товари по цінах і в асортименті вказаному в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати. Постачальник виготовляє та поставляє виготовлений товар під знаками для товарів і послуг зазначеними в додатку № 5, які використовуються покупцем на підставі Ліцензійного договору № 1 ВТМ від 01.12.2013 року(далі - торговельна марка).

Відповідно до п. 7.1 договору, постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила «Інкотермс» в редакції 2010р.), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані в такому замовленні.

Умовами п. п. 7.2 та 7.3 договору встановлено, що право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент приймання товарів покупцем в місті поставки. Товар поставляється разом із транспортною накладною, а також із всією товаросупровідною документацією (крім товарної та податкової) в строк виконання замовлення - узгоджений сторонами в додатку № 8.

Згідно з п. 8.3 договору, за наслідками приймання товарів, покупець проставляє на ТТН штамп «ТОВАР ОТРИМАНИЙ». Ціни, які приймаються покупцем для розрахунку, вказуються в діючій (погодженій сторонами) специфікації з ЕЦП сторін.

Відповідно до п. 5.1 договору, ціни на товари, що поставляються, вказуються в товарних накладних та специфікації з ЕЦП сторін, що з моменту її підписання, є невід'ємною частиною договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане у замовленні місце поставки. Ціна, за якою поставляється товар, має бути ідентичною у замовленні, накладній та в діючій специфікації.

Безпосередньо після приймання товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ «Накладна»(COMDOC). Документ (COMDOC) відображає факт приймання товару покупцем, сформований в обліковій системі покупця, завіряється ЕЦП покупця і відправляється постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник зі свого боку завіряє «Накладна» ЕЦП і відправляє покупцю через EDI-провайдера. У разі обміну з покупцем «Накладна» COMDOC з використанням ЕЦП, постачальник може не надавати паперовий примірник накладної покупцеві за фактом відвантаження(п. 8.3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в ЄРПН і відправлена покупцеві» та «Накладної» завіреної ЕЦП постачальника протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаної в транспортній накладній, що підтверджується проставленням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 8, і в розмірі, який розраховується за формулою зазначеною в договорі.

Строк здійснення оплати визначено у Додатку № 8 до договору, зокрема, останнім встановлено 30 календарних днів.

Згідно з п. 12.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2017 року.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками №, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин містить елементи різних договорів, а саме: договору поставки та договору надання послуг.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставивши відповідачеві товар на загальну суму 494 138,56 грн, який прийнятий останнім. На доказ поставлення товару позивачем долучено до матеріалів справи накладні, які підписані сторонами за допомогою ЕЦП.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строк здійснення оплати визначено у Додатку № 8 до договору, зокрема, останнім встановлено 30 календарних днів.

Остання поставка товару по договору на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № була здійснена позивачем 24.04.2017, що підтверджується накладними, копії яких містяться у матеріалах справи.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу настав.

Проте, відповідачем свої обов'язки в частині оплати за поставлений товар по договору на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками № у обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином виконано не було.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 101 924,75 грн.

Одночасно, щодо заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено окрім договору на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками №, договір № 1292149 про надання послуг від 01.02.2016, за умовами якого позивач є замовником, а відповідача - виконавцем.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.4 договору № 1292149 про надання послуг, замовник зобов'язується щоквартально замовляти у виконавця послуги на 1/4 частину суми, вказаної в п. 3.2 договору, інакше він сплачує виконавцю штраф в розмірі суми не замовлених протягом кварталу послуг. Штраф нараховується виконавцем в останній день кварталу, та стягується шляхом зменшення оплати (проведення взаємозаліку) сум, що належать до сплати замовнику за поставлений товар по договору поставки товарів, укладеного між сторонами № від 11.03.2016, на суму штрафу. Залік зустрічних однорідних вимог проводиться виконавцем в односторонньому порядку, без підписання та надсилання додаткових документів (заяв, актів, протоколів, угод і тому подібне).

Як зазначає відповідач, позивачем так і не було здійснено замовлення послуг в рамках дії договору № 1292149 про надання послуг, у зв'язку із чим, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" було направлено 16.07.2018 позивачу рахунок на суму 180 000,00 грн.

Оскільки позивачем не було здійснено оплату, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" направило позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 101 924,75 грн.

Частиною 3 ст. 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з наведених положень закону, зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Дослідивши умови договору № 1292149 про надання послуг, господарський суд зазначає, що зарахування штрафу, нарахованого відповідачем згідно із положеннями п. 3.2, 3.4 та 3.5 даного договору та в порядку встановленого останнім, можливе лише за зустрічними однорідними вимогами, що виникли на підставі договору поставки товарів № від 11.03.2016.

При цьому, предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості з відповідача, яка виникла в рамках дії договору на виробництво та поставку товарів під власними торговими марками №.

Зазначені обставини свідчать про неможливість здійснення зустрічного зарахування вимог у сумі 101 924,75 грн., у зв'язку із чим судом відхиляються доводи відповідача про відсутність заборгованості останнього перед позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 11.14 протоколу узгодження розбіжностей до договору, у випадку порушення покупцем строку оплати, узгодженого сторонами в комерційних умовах (додаток № 8) покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу протягом всього періоду прострочення.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором №, керуючись п. п. 11.14 протоколу узгодження розбіжностей до договору, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 7 808,81 грн.

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 7 803,41 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення оплати 3% річних в сумі 1 355,28 грн. та інфляційні втрати в сумі 4 268,09 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат в межах періоду розрахунку позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а позовні вимоги в частині 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 1 354,59 грн.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1761,91 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (місцезнаходження: 01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 57, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (місцезнаходження:13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Білопільська, 131, ) 101 924,75 грн. основного боргу, 7 803,41 грн. пені, 4 268,09 грн. інфляційних втрат, 1 354,59 грн. 3% річних та 1761,91 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно ч.1 ст. 256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено

01.10.2018

Суддя Спичак О.М.