Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/604/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

секретар судового засідання: Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність від 14.05.2018;

ОСОБА_2 - довіреність від 14.05.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний

центр" (м. Київ)

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Світоч" (с. Великий

Молодьків Новоград-Волинський район Житомирська область)

про визнання недійсним пункту договору

Товариством з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" пред'явлено позов до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Світоч" про визнання недійсним пункту 10.2 розділу 10 "Розв'язання спорів" договору поставки традиційних мінеральних добрив №285/16 від 26 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" та Приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємством "Світоч", щодо третейського застереження.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю в електронному реєстрі Міністерства юстиції України матеріалів про реєстрацію Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Господарський арбітраж" (40030, м. Суми, вул. Перекопська 13) та відсутністю свідоцтва про його реєстрацію, що у відповідності до ст.215 ЦК України є підставою для визнання третейської угоди недійсною.

Позивач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на зазначене, а також відсутність передбачених частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи без участі позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають його безпідставним, так як сторонами при укладенні третейської угоди в договорі у вигляді третейського застереження дотримано всі встановлені законодавством вимоги.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український дистрибуційний центр" (постачальник/позивач) та Приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємством "Світоч" (покупець/відповідач) укладено договір поставки традиційних мінеральних добрив №285/16 (а.с.13-16), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Сторонами в договорі визначено порядок розв'язання спорів (п.10 договору).

Всі претензії та спори між сторонами за даним договору вирішуються шляхом партнерських переговорів (п.10.1 договору).

Сторони дійшли згоди, що будь-які спори, розбіжності, вимоги, претензії, які виникли з цього Договору або у зв'язку з цим Договором, в тому числі, але не виключно, пов'язані з його укладенням, тлумачення, зміною, розірванням, виконання, невиконанням, дійсністю, недійсністю, порушенням, припиненням підлягають остаточному розгляду в Постійно діючому третейському суді при Асоціації "Господарський арбітраж" (40030, м. Суми, вул. Перекопська,13) (далі - Третейський суд) у відповідності з його регламентом та Законом України "Про третейські суди". Склад Третейського суду - 1 суддя.

На підставі цієї третейської угоди підлягають розгляду також будь-які інші суперечки між Сторонами, які не виникають з зазначеного у попередньому абзаці цього пункту Договорі, але є наслідком визнання цього Договору недійсним, або таким, що не був укладений.

Про місце проведення третейського розгляду Сторони повідомляються ухвалою суду. Мова третейського розгляду українська.

Сторони не вважають за необхідне ведення протоколу засідання Третейського суду.

Сторони дійшли згоди, що у випадку неявки Сторін або однієї Сторони на засідання Третейського суду суддя може розглянути спір без участі Сторони (Сторін) за наявними у справі документами (доказами). У разі неявки відповідача до суду він має право подати до суду письмовий відзив.

Рішення Третейського суду є остаточним та підлягає обов'язковому виконанню Сторонами.

Сторони зобов'язуються добровільно виконувати рішення Третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони дійшли згоди, що у разі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні за згодою Сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного Третейського застереження.

Ця угода укладена Сторонами на підставі й у відповідності зі статтями 1, 5, 6, 12 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 p. №1701-IV, статей 212, 626-628 Цивільного кодексу України." (п.10.2 договору).

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої - статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Предметом спору в даній справі є вимога про визнання недійсним пункту 10.2 розділу 10 "Розв'язання спорів" договору поставки традиційних мінеральних добрив №285/16 від 26 вересня 2014 року, укладеного між сторонами, зміст якого наведено вище та стосується третейського застереження.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб визначеній Законом України "Про третейські суди" (далі - Закон), згідно статті 1 якого до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом; якщо чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлений інший порядок організації, діяльності та вирішення спорів третейським судом, ніж той, що встановлено цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору; дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж.

У Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин;

третейський суддя - фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді;

третейський розгляд - процес вирішення спору і прийняття рішення третейським судом;

третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом;

регламент постійно діючого третейського суду (далі - регламент третейського суду) - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом;

сторони третейського розгляду (далі - сторони) - позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред'явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред'явлено позовні вимоги (абз. 1-7 ст. 2 Закону).

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав (ст. 5 Закону).

Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ст. 6 Закону).

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ст. 12 Закону).

Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти наступних висновків:

1) третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі;

2) при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд його регламент розглядається як невід'ємна частина третейської угоди, при цьому законом не передбачено, що регламент має бути безпосередньо доданим до договору в письмовому вигляді; натомість, достатньо того, що сторони третейської угоди ознайомлені з таким регламентом та погоджуються на його застосування при вирішенні між ними спорів;

3) у випадку, якщо третейська угода викладена сторонами у вигляді третейського застереження в договорі, відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, зазначені в основному договорі, розповсюджуються й на третейську угоду;

4) Законом не вимагається зазначення у третейській угоді місцезнаходження та інших відомостей щодо третейського суду, обраного сторонами для вирішення між ними певних спорів, а достатньо лише зазначення назви такого третейського суду, за допомогою якої і здійснюється його ідентифікація;

5) наведений у статті 12 Закону перелік підстав для визнання третейської угоди недійсною є вичерпним.

З урахуванням викладеного, а також того, що в тексті укладеного між сторонами договору, який містить спірне третейське застереження, зазначено повну назву Третейського суду, яка дозволяє ідентифікувати цей суд, зокрема, за допомогою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Переліку постійно діючих третейських судів, зареєстрованих Головним територіальним управлінням у Сумській області, розміщеного на офіційному інтернет-сайті Головного територіального управління юстиції у Сумській області http://www.sumyjust.gov.ua, суд визнає, що ТОВ "Український дистрибуційний центр" не доведено наявності підстав для визнання спірної третейської угоди недійсною.

Отже, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

За правилами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.09.18

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)