ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.2018                                                   м. Ужгород                              Справа № 907/510/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

За участі секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

розглянувши матеріали справи №907/510/18

За позовом            приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»,                                                               м.Львів, в особі філії приватного підприємства «Торговий дім                                                     «Галпідшипник» у м.Харкові, м.Харків

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “БНС Україна”,                                                     м.Мукачево

про стягнення суми 17845,20 грн. заборгованості за поставлений                                          товар, у відповідності до ст.ст.509,526, 530, 629, 712                                                              Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського                                                              кодексу України

Представники:

від позивача – не з’явився

від відповідача - не з’явився

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 17845,20 грн. заборгованості за поставлений товар, у відповідності до ст.ст.509,526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.08.2018 року відкрито провадження у справі №907/510/18 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по розгляду справи по суті.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач своїх зобов’язання по оплаті поставленого товару згідно накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року не здійснив, внаслідок чого у нього виникла та рахується заборгованість у сумі 17845,20 грн. боргу. У зв’язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму вказану суму заборгованості у судовому порядку, оскільки надіслана відповідачу претензія №64 від 31.05.18 залишена відповідачем без задоволення, оплата заборгованості не здійснена, а врегулювати спір в позасудовому порядку шляхом переговорів не вдалося.

Відповідач вимоги ухвали суду від 28.08.18 не виконав, у судове засідання не з'явився, про причини неявки господарському суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, підтвердженням чого є повернуте господарському суду повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.08.18, яке вручене відповідачу 29.08.18, а також письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування, у відповідності до ст.165 Господарського процесуального кодексу не подав, у зв'язку з чим, справу розглянуто у відповідності до ст.185 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.09.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

15 березня 2018 року позивачем здійснено поставку товару відповідачу, згідно накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року на суму 17845,20 грн.

Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписом останнього у відповідній графі про отримання та скріпленням вказаного факту печаткою підприємця накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року.

Позивач посилається на те, що з врахуванням вищевикладеного, факт поставки товару позивачем згідно накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року та прийняття його відповідачем свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Відповідачем оплату вищевказаного товару не проведено, у зв'язку з чим 31.05.2018 року позивачем надіслано претензію про оплату вартості поставленого товару з вимогою про сплату боргу протягом двох днів з моменту отримання вказаного листа, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та квитанцією.

Вказана претензія отримана відповідачем 06.06.2018 року, що підтверджується рекомендованих повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що між сторонами виникли правовідносин з поставки, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

Таким чином, з огляду на те, що у накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року сторонами не погоджено строк оплати поставленого за ним товару, то у відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний був оплатити товар після його прийняття, тобто 15.03.2018 (дата отримання товару підтверджується підписом на накладній), зобов'язання щодо оплати якого відповідачем не виконано, чим порушено права та законні інтереси позивача щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 17845,20 грн. заборгованості за поставлений товар, згідно накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей №2033 від 15.03.2017 року є правомірною та підлягає задоволенню повністю.

В ході судового розгляд у справи судом встановлений факт порушеного права позивача щодо повного та своєчасного розрахунку з поставлений товар, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті товару.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача стягнення стягнення суми 17845,20 грн. заборгованості за поставлений товар, у відповідності до ст.ст.509, 526, 530, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України підлягає задоволенню повністю.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України. Відповідачем заявлені суми позовних вимог в розмірі 17845,20 грн. заборгованості за поставлений товар - не сплачені. Докази у спростування вищенаведеного відповідачем не подані та у матеріалах справи - відсутні.

Згідно з ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1762,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 42, 46, 73-79, 86, 129, 202, 222, 237-240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задоволити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БНС Україна», (89600, вул.Валенберга,буд.3, м.Мукачево, Закарпатська область, код ЄДРЮОФОПтаГФ 40065587) на користь приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник», (79035, м.Львів, Сихівський район, вул.Зелена, 238-З, код ЄДРЮОФОПтаГФ 19170443) в особі філії приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» у м.Харкові, (61177, м.Харків, Ленінський район, вул.Залютинська, 10, код ЄДРЮОФОПтаГФ 26355982) суму 17845,20 грн. заборгованості за поставлений товар та суму 1762,00 грн. – у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов’язковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.09.18.

Суддя                                                                                            О.В. Васьковський