ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" вересня 2018 р. Справа № 911/957/16
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області
за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 7 381,06 гривень
за участю представника стягувача: ОСОБА_2 (довіреність №1 від 07.08.2018)
Рішенням господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі №911/957/16 за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 381,06 гривень, позовні вимоги задоволено частково, зокрема, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» 5834, 79 грн заборгованості, 717, 44 грн пені, 717, 44 грн плати за користування грошима, 87, 52 грн інфляційних втрат, 1373, 54 грн судового збору та 66, 84 грн додаткових судових витрат.

10.05.2016 на примусове виконання рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі №911/957/16 видано наказ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.08.2018 видано дублікат наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/957/16.

06.09.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» надійшла скарга на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, що виявились у прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 21.08.2018.

В обгрунтування поданої скарги стягувачем зауважено на тому, що 14.08.2018 він звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження.

Втім, як зауважив скаржник, 29.08.2018 він отримав рішення органу ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.08.2018, відповідно до якого стягувачу повернуто наказ від 10.05.2016 у справі №911/957/16.

Як зазначив скаржник, вказане рішення винесено державним виконавцем з підстав п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та вмотивоване тим, що стягувачем пропущено строк предявлення виконавчого документу до виконання.

З відповідним рішенням стягувач не згоден та вважає його незаконним, оскільки при видачі дублікату наказу судом встановлено, що строк предявлення наказу до виконання спливає 16.04.2019.

Таким чином, скаржник просить суд визнати вказані вище дії незаконними та зобовязати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/957/16.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.09.2018 вищевказану скаргу прийнято та призначено до розгляду на 17.09.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2018 розгляд скарги відкладено на 24.09.2018.

21.09.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи документів, а саме оригіналу заяви про примусове виконання рішення, копії дублікату наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/957/16, копії ухвали господарського суду Київської області від 02.08.2018 та копії платіжного доручення про сплату авансового внеску.

У судові засідання 17.09.2018 та 24.09.2018 представники боржника та державної виконавчої служби не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд скарги боржник та орган ДВС були належним чином відомлені.

Відповідно до ст. ст. 342, 343 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Дослідивши та перевіривши подані до скарги докази, заслухавши пояснення представника стягувача, суд дійшов висновку про задоволення скарги Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю «Лай-спеції» на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з огляду на таке.

За приписами ст. ст. 5, 18, 26 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон України Про виконавче провадження) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції, чинній станом на момент звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Поряд з тим, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, нормами законодавства, чинного на момент звернення стягувача до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, визначено порядок подання відповідної заяви, а також підстави для прийняття або відмови у її прийнятті.

Так, рішення державного виконавця від 21.08.2018 про повернення стягувачу наказу №911/957/16 від 10.05.2016 вмотивоване тим, що стягувач пропустив строк для предявлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, наказ господарського суду Київської області від 10.05.2016 у даній справі видано в період дії Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999.

Згідно положень ст. 22, 23 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999, інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, відповідно до п. 5 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження, що набрав чинності 05.10.2016, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Так, згідно приписів ст. 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі предявлення виконавчого документа до виконання.

28.02.2018 СП ТОВ Лай-спеції звернулось із заявою про примусове виконання наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016 в даній справі до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за результатами розгляду якої повідомленням від 24.03.2018 повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Беручи до уваги викладене, а також пред'явлення 28.02.2018 позивачем до виконання наказу у даній справі, який було повернуто державним виконавцем без прийняття до виконання 24.03.2018, суд дійшов висновку про те, що строк для предявлення до виконання наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/957/16 переривався з дати звернення стягувача до державного виконавця із заявою про примусове виконання відповідного наказу до дати повернення останнього стягувачу, а саме з 28.02.2018 до 24.03.2018, а тому строк предявлення до виконання зазначеного наказу закінчується після спливу трьох років після набрання судовим рішенням законної сили без зарахування до нового строку часу до пред'явлення стягувачем наказу до виконання (25 днів), тобто 16.04.2019.

Як слідує з матеріалів справи, стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду у даній справі 14.08.2018, тобто в період, коли строк предявлення наказу до виконання не закінчився.

Разом зі вищевказаною заявою стягувач надав державному виконавцю оригінали дубліката наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016 у справі №911/957/16 та ухвали господарського суду Київської області від 02.08.2018 про видачу відповідного дубліката наказу, а також платіжного доручення про сплату авансового внеску в розмірі 175,96 грн.

З огляду вищенавденого, оскільки стягувачем при зверненні до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення не пропущено строк предявлення до виконання та дотримано законодавчі вимого щодо подання вказаної заяви, у тому числі стосовно сплати авансового внеску, суд дійшов висновку, що рішення державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.08.2018 є незаконним.

Водночас, враховуючи незаконність прийнятого державним виконавцем рішення про повернення стягувачу виконавчого документа у даній справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги скаржника про зобовязання Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі №911/957/16 згідно наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 4, 5, 18, 26 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016, суд

постановив:

1. Скаргу Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю Лай-спеції на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити.

2. Визнати незаконним рішення державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.08.2018.

3. Зобовязати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі №911/957/16 згідно наказу господарського суду Київської області від 10.05.2016.

Ухвала складена 01.10.2018, набирає законної сили з моменту її оголошення суддею відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту з дня складення повної ухвали у відповідності ст. ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема