ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.09.2018 Справа № 905/960/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Нарожній М.С.,

у справі за первісним позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер- Агро КР (50027, м. Кривий Ріг, пл. Горького, будинок 10, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, м.Краматорськ, Донецька область, )

про стягнення 164 489,16 грн.

за зустрічною позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, м.Краматорськ, Донецька область, )

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер - Агро КР (50027, м. Кривий Ріг, пл. Горького, будинок 10, )

про стягнення 928 747,51 грн.

від позивача (відповідач за зустрічним позовом):

1) ОСОБА_2 за довіреністю;

2) ОСОБА_3 за довіреністю;

3) ОСОБА_4 за довіреністю

4) ОСОБА_5 за довіреністю

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_6 за довіреністю

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер- Агро КР звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь про стягнення 164 489,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №15/651 від 12.09.2017р. щодо оплати поставленого товару за видатковими накладними №90 від 10.10.2017 року та №94 від 18.10.2017 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області №905/960/18 від 29.05.2018р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

18.06.2018р. на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер- Агро КР про стягнення 928 747,51 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області №905/960/18 від 19.06.2018р. зустрічну позовну заяву було залишено без руху.

Позивачем за зустрічним позовом були усунені недоліки, які призвели до залишення зустрічною позовною заяви без руху, у звязку з чим, суд ухвалою від 09.07.2018р. прийняв зустрічну позовну заяву для розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач посилається на відповідальність відповідача за прострочення поставки та недопоставку продукції за договором поставки №15/651 від 12.09.2017р., у звязку з чим просить суд стягнути пеню.

23.07.2018р. на адресу суду від позивача за первісним позовом надійшла заява №07/18 від 18.07.2018р. про збільшення позовних вимог, відповідно до якої були нараховані пеня в розмірі 11 974,81 грн., 3% річних в розмірі 3 569,18 грн., індекс інфляції в розмірі 12 501,17 грн.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Позивачем за первісним позовом заява про збільшення позовних вимог була подана в межах підготовчого провадження, тому, прийнята судом до розгляду.

У звязку з прийняттям до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, первісними позовними вимогами є: стягнення основної заборгованості в розмірі 164489,16 грн., пені в розмірі 11 974,81 грн., 3% річних в розмірі 3 569,18 грн., індекс інфляції в розмірі 12 501,17 грн.

09.08.2018р. на адресу суду від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив №08/18 від 09.08.2018р., в якому останній просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову, у звязку з тим, що позивачем за зустрічним позовом не подавались заявки на отримання продукції та не була здійснена оплата за видатковими накладними №90 від 10.10.2017р., №94 від 18.10.2017р.

17.08.2018р. на адресу суду від позивача за первісним позовом надійшла заява №08/18 від 16.08.2018р. про зменшення розміру штрафних санкцій за зустрічним позовом на 96% та не заперечує проти стягнення 37 149,90 грн.

29.08.2018р. на адресу суду від позивача за зустрічним позовом надійшли заперечення на заяву про зменшення штрафних санкцій, в яких зазначено, що умовами договору не передбачено вимог щодо направлення заявок на отримання продукції, зауважує в поясненнях про скрутне фінансове становище, тому, просить суд відмовити у задоволенні заяви про зменшення штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Донецької області №905/960/18 від 22.08.2018р. було закрите підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Представники позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судове засідання зявились, просили суд задовольнити позовні вимоги про стягнення 192534,32 грн. та зменшити розмір штрафних санкцій за зустрічним позовом.

Також, у судовому засідання представники позивача надали пояснення щодо строків нарахування штрафних санкцій: пеня за накладною №90 від 10.10.2017р. нарахована з 16.10.2017р. на 182 дня прострочки, за накладною №94 від 18.10.2017р. нарахована з 24.10.2017р. на 182 дня прострочки; 3% річних та інфляційні втрати за накладною №90 від 10.10.2017р. нараховані за період з 16.10.2017р. по 18.07.2018р., за накладною №94 від 18.10.2017р. нараховані за період з 24.10.2017р. по 18.07.2018р.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) у судове засідання зявився, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено.

12.09.2017р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер- Агро КР (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь (далі - покупець) було укладено договір поставки №15/651 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, у порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість встановлюється сторонами у специфікації, які є невідємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.1 договору строки та умови поставки товару зазначаються у специфікаціях.

Як вбачається з п. 5.2 договору датою поставки товару вважається дата його передачі покупцю постачальником у встановленому в специфікації місці.

За приписами п. 6.1 договору постачальник зобовязується надати покупцю разом з продукцією наступні документи: рахунок; документ про якість; накладну; товарно-транспортну накладну.

З п. 9.1. договору вбачається, що оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у національній валюті України

Пунктом 7.1. договору встановлено, що покупець виконує оплату за поставлену продукцію продовж строку встановленого у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку та документів, якщо інше не передбачено специфікацією.

Як встановлено п. 10.1 договору, за прострочення поставки або недопоставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 1% вартості, не поставленої в строк продукції.

За змістом п. 10.6 договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочення.

Даний договір вважається укладеним та набуває сили з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 12.09.2018р. (п.п. 13.1, 13.2 договору),

Відповідно до специфікації №1 від 12.09.2017р. до договору сторони встановили відстрочення платежу до 5 робочих днів від моменту переходу права власності товару, загальну вартість поставки 680 460,00 грн., перелік продукції та період поставки: вересень жовтень 2017р.

Договір поставки №15/651 від 12.09.2017р. та укладена в його межах специфікація №1 підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

На виконання умов договору та специфікації постачальником на користь покупця був поставлений товар цегла вогнетривка ША-1 №5, що підтверджується: видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 грн., видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн., товарно-транспортною накладною №105568 від 10.10.2017р., товарно-транспортною накладною №105575 від 18.10.2017р.

Покупцем товар був отриманий та прийнятий, що підтверджується підписом у накладних представника покупця за довіреністю №1551 від 10.10.2017р. на отримання відповідного товару за договором №15/651 від 12.09.2017р.

Зауважень щодо кількості та якості поставленого товару, покупцем у накладних не вказано.

Тобто, постачальник виконав свої зобовязання за договором в частині поставки товару на суму 164 489,16 грн., внаслідок чого, у покупця зявився обовязок щодо оплати поставленого товару за видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 грн. з 18.10.2017р., за видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. з 26.10.2017р.

Суд одразу зазначає, що позивачем за первісним позовом були невірно встановлені періоди нарахування штрафних санкцій, оскільки, строк оплати встановлений 5 (пять) робочих днів, а не календарних (специфікації №1 від 12.09.2017р. до договору).

За видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 грн. відрахування строку має виконуватись з 18.10.2017р., за видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. відрахування строку має виконуватись з 26.10.2017р.

Покупець оплату за поставлений товар у строки встановлені специфікацією №1 не виконав, у звязку з чим, 19.01.2018р. постачальником на адресу покупця був направлений лист №01/18 від 16.01.2018р. про наявність заборгованості за договором №15/651 від 12.09.2017р. в розмірі 164 489,16 грн. та необхідність його погашення.

Покупцем не була оплачена сума в розмірі 164 489,16 грн. за поставлений товар, у звязку з чим, постачальник звернувся до господарського суду з позовною заявою.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Покупець свої зобовязання за договором та специфікацією щодо оплати вартості поставленої продукції в сумі 164 489,16 грн. не виконав, доказів оплати заборгованості суду не надав.

Тому, позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер- Агро КР основної суми заборгованості в сумі 164 489,16 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем за первісним позовом заявлена до стягнення пеня в розмірі 11 974,00грн. на підставі п. 10.6 договору поставки за накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60грн. нарахована за період з 16.10.2017р. по 15.04.2018р., за накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56грн. нарахована за період з 24.10.2017р. по 23.04.2018р.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже встановлено судом, нарахування пені за видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 грн. має виконуватись з 18.10.2017р., за видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. має виконуватись з 26.10.2017р.

Таким чином, розмір пені за видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 за період з 18.10.2017р. по 15.04.2018р., що має бути сплачений на користь позивача становить 5911,96 грн.

Виконавши розрахунок пені за видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. за період з 26.10.2017р. по 23.04.2018р., що має бути сплачений на користь позивача становить 5931,26 грн.

Тобто, загальний розмір пені, який підлягає задоволенню становить 11 843,22 грн.

Позивачем за первісним позовом заявлена до стягнення сума 3% річних в розмірі 3 569,18 грн. за накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60грн. нараховані за період з 16.10.2017р. по 18.07.2018р., за накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. нараховані за період з 24.10.2017р. по 18.07.2018р.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконавши розрахунок 3% річних за видатковою накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60грн. за період з 18.10.2017р. по 18.07.2018р., що має бути сплачений на користь позивача становить 1849,18 грн.

Виконавши розрахунок 3% річних за видатковою накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. за період з 26.10.2017р. по 18.07.2018р., що має бути сплачений на користь позивача становить 1801,04 грн.

Тобто, загальний розмір 3% річних становить 3 650,22 грн., але позивачем за первісним позовом заявлена менша сума до стягнення - 3 569,18 грн., що не суперечить нормам чинного законодавства.

Тому, розмір 3% річних підлягає задоволенню в розмірі встановленому позивачем за первісним позовом 3 569,18 грн.

Позивач за первісним позовом застосовує індекс інфляції до заборгованості та просить стягнути додатково 12 501,17 грн., за накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60грн. за період з 16.10.2017р. по 18.07.2018р., за накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56 грн. нараховані за період з 24.10.2017р. по 18.07.2018р.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні втрати нараховані за періоди з 16.10.2017р. по 18.07.2018р. та з 24.10.2017р. по 18.07.2018р., тобто, останнім не дотримані вищевказані вимоги щодо нарахування інфляційних втрат за повний місяць.

У звязку з вищевикладеним, судом виконано розрахунок інфляційних втрат за період з 01.11.2017р. по 30.06.2018р. (включно), який за накладною №90 від 10.10.2017р. на суму 82 110,60 грн. становить 5222,86 грн., за накладною №94 від 18.10.2017р. на суму 82 378,56грн. становить 5239,90 грн.

Тобто, загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню становить 10 462,76 грн.

Щодо розподілу судових витрат за первісним позовом.

За звернення з позовними вимогами про стягнення 192 534,32 грн. позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2888,01 грн. (192 534,32 х 1,5%).

Позивачем судовий збір був сплачений в розмірі 4 229,34 грн.

Тобто, судовий збір в сумі 1 341,33грн. може бути повернутим, як надмірно сплачений на користь позивача за первісним позовом, якщо останній звернеться з відповідним клопотанням.

За приписами п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 2 855,46 грн. судового збору.

Стосовно зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до специфікації №1 до договору №15/651 від 12.09.2017р. встановлена загальна вартість продукції, яка має бути поставлена відповідачу за зустрічним позовом-680 460,00 грн. та період поставки: вересень жовтень 2017р.

Відповідачем за зустрічним позовом було здійснено поставку товару на загальну суму 164 489,16 грн., решта товару на суму 515 970, 81 грн. не була поставлена.

Як встановлено п. 10.1 договору, за прострочення поставки або недопоставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 1% вартості, не поставленої в строк продукції.

У звязку з виконання поставки не в повному обсязі, позивач за зустрічним позовом на підставі п. 10.1 договору здійснює нарахування пені на суму недопоставленої продукції-515 970, 81 грн. за період з 01.11.2017р. по 30.04.2018р. на суму 928 747,51 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

17.08.2018р. на адресу суду від відповідача за зустрічним позовом надійшла заява №08/18 від 16.08.2018р. про зменшення розміру штрафних санкцій за зустрічним позовом на 96% до 37 149,90 грн.

Оцінюючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.219 Господарського кодексу України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобовязання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Тобто, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, при аналізі правовідносин сторін в сукупності, суд звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом, як покупець (замовник за договором поставки), припустився порушення строків оплати товару, чим в свою чергу обумовив виникнення побоювання відповідача (як постачальника), щодо подальшого постачання, яке, зокрема, потребувало доставки товару за місцезнаходженням покупця.

Доречі, слід зауважти, що після спливу строків поставки товару (навіть на момент прийняття рішення), позивач за зустрічним позовом жодного разу не звертався до відповідача за зустрічним позовом з вимогою про виконання зобов'язань з поставки товару.

І лише звернення до суду з первісним позовом про стягнення боргу за частину поставки, спонукало позивача за зустрічним позовом на звернення до суду з позовом з вимогою про стягнення неустойки.

Відсутність такої зацікавленості покупця (позивача за зустрічним позовом) в отриманні товару, який мав використовуватись у виробничій діяльності, дозволяє суду зробити висновок, що постачальник (відповідач за зустрічним позовом), мав підстави на зупинення виконання зобов'язаня в силу приписів ч.3 ст.538 Цивільного кодексу України.

У п.3.2 рішення №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного Суду України зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Також, судом враховується, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що ним були понесені збитки у результаті неповної поставки товару, та взагалі сума нарахованої пені за недопоставлений товар становить 928747, 51 грн., що майже в 2 рази більше ніж вартість самого недопоставленого товару.

Таким чином, виходячи із принципів справедливості та розумності, в тому числі, враховуючи бездіяльність самого постачальника щодо визначенності у подальших правовідносинах сторін, суд вбачає за можливе застосувати до відповідача за зустрічним позовом таку ж відсоткову ставку пені за неналежне виконання господарського зобовязання, яка застосовується до позивача за первісним позовом, а саме 0,04% замість 1% за кожен день прострочення.

За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, відсутність доказів негативних наслідків, загальний розмір нарахованих сум, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру штрафу №08/18 від 16.08.2018р. та стягнути на користь позивача за зустрічним позовом пеню за недопоставлений товар в сумі 37 356,29 грн.

Щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Тому, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду, мають бути відшкодовані у повному обсязі відповідачем за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер-Агро КР (50027, м. Кривий Ріг, пл. Горького, будинок 10, ) до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, м.Краматорськ, Донецька область, ) про стягнення 192 534,32 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер-Агро КР 164 489,16 грн. заборгованості, 11 843,22 грн. пені, 3569,18 грн. 3% річних, 10 462,76 грн. інфляційних втрат та 2 855,46 грн. судового збору.

Зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, м.Краматорськ, Донецька область, ) до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер - Агро КР (50027, м. Кривий Ріг, пл. Горького, будинок 10, ) про стягнення 928 747,51 грн. задовольнити частково в сумі 37 356,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер - Агро КР на користь Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь 37 356,29 грн. суми пені та 13931, 21 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 17.09.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач за первісним (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Лідер-Агро КР (50027, м. Кривий Ріг, пл. Горького, будинок 10, ).

Відповідач за первісним (позивач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь (84306, м.Краматорськ, Донецька область, ).

Суддя О.М. Сковородіна