РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2018Справа № 910/7347/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ"

до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання зобов'язання припиненим

за участю представників:

від позивача: Хасін І.Б.

від відповідача: Кисельов А.В.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" про визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" з повернення кредитного траншу в розмірі 991664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог по договору банківського рахунку №11-02-23-000140 від 23.02.2011 та по договору кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, у зв'язку із чим з 29.09.2017 зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" з повернення кредитного траншу в розмірі 991664,73 грн. за вказаним кредитним договором є припиненими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7347/18, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та призначено підготовче засідання у справі на 10.07.2018.

04.07.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких Фонд гарантування вкладів фізичних осіб позовні вимоги позивача заперечив.

05.07.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що сума зобов'язань позивача перед банком за кредитним договором строк виконання яких настав станом на 29.09.2017 становила 663400, 00 грн., у зв'язку із чим банком не могла бути задоволена вимога позивача про зарахування зобов'язань за кредитним договором в сумі 991 664,73 грн. Відповідачем зазначено, що застосування приписів пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можливе за умови, що майнове право на кошти, які боржник просить зарахувати є предметом застави, якою забезпечується кредитне зобов'язання.

В підготовчому засіданні 10.07.2018, на підставі 183, 233 ГПК України, судом відкладено підготовче засідання на 31.07.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено третій особі ухвалу про виклик в судове засідання 31.07.2018.

11.07.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив,в якій позивач зазначає про безпідставність заперечень відповідача наведених у відзиві та наголошує на тому, що для зарахування зустрічних однорідних вимог були всі умови передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В підготовчому засіданні 31.07.2018 продовжено підготовче провадження та відкладено підготовче засідання на 28.08.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено позивачу і третій особі ухвалу про виклик в підготовче засідання 28.08.2018.

В підготовчому засіданні 28.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/7347/18 до розгляду по суті на 11.09.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено третій особі повідомлення про судове засідання з розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 11.09.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.09.2018 проти позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 11.09.2018 не з'явився.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 11.09.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.02.2011 між Акціонерним банком "Діамант", правонаступником якого є відповідач та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" (позивач, клієнт) укладений договір банківського рахунку № 11-02-23-000140 (надалі - договір рахунку), за умовами якого банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування позивача. У відповідності до договору рахунку позивачу відкрито поточний рахунок №7.980

Пунктом 3.2.3. договору рахунку передбачено право відповідача здійснювати списання коштів з поточного рахунку позивача без розпорядження позивач у випадках, передбачених законодавством України.

28.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" було укладено договір кредитної лінії № 144 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в розмірі 3 700 000,00 грн. з графіком щомісячного зменшення ліміту заборгованості та кінцевим терміном повернення кредиту - 25 грудня 2017 року.

Згідно із п. 1.1. кредитного договору, банк з 28.12.2016 по 25.12.2017 відкриває позивачу відновлювальну кредитну лінію у наступних розмірах:

3 700 000,00 грн. - з 28.12.2016 до 30.01.2017;

3533700,00 грн. - з 31.01.2017 до 27.02.2017;

3317000,00 грн. - з 28.02.2017 до 30.03.2017;

2985300,00 грн. - з 31.03.2017 до 29.04.2017;

2653600,00 грн. - з 30.04.2017 до 30.05.2017;

2321900,00 грн. - з 31.05.2017 до 29.06.2017;

1990200,00 грн. - з 30.06.2017 до 30.07.2017;

1658500,00 грн. - з 31.07.2017 до 30.08.2017;

1326800,00 грн. - з 31.08.2017 до 29.09.2017;

995100,00 грн. - з 30.09.2017 до 30.10.2017;

663400,00 грн. - з 31.10.2017 до 29.11.2017;

663400,00 грн. - з 31.10.2017 до 29.11.2017;

331700,00 грн. - з 30.11.2017 до 25.12.2017.

В подальшому між сторонами укладені додаткові угоди №1 від 17.01.2017, №2 від 22.02.2017, №3 від 03.03.2017, згідно із якими сторонами встановлювались розміри кредитних траншів, які банк надає позивачу в межах кредитної лінії відкритої позивачу за кредитним договором. Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 17.01.2017 банк надає позивачу кредитний транш у розмірі 785000,00 грн., згідно додаткової угоди №2 від 22.02.2017 - у розмірі 900000,00 грн., згідно додаткової угоди №3 від 03.03.2017 - 500000,00 грн.

У відповідності до 4.1. кредитного договору, банк має право самостійно, без узгодження з позивачем, списувати грошові кошти з поточного рахунку позивача, відкритого у відповідача на погашення заборгованості за кредитним договором.

26.07.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № AЛ-145 від 26.07.2017 про включення до реєстру вимог кредиторів банку вимоги позивача за договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 у сумі 991664,73 грн.

За результатами розгляду заяви позивача вих. № AЛ-145 від 26.07.2017 про включення до реєстру вимог кредиторів, відповідач листом вих. № 1279/38л від 27.09.2018 повідомив позивача про те, що 11.09.2018 Виконавчою дирекції ФГВФО було затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів, зокрема, включено до реєстру акцептовані вимоги позивача на суму 991664,73 грн. та віднесені до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів банку.

З матеріалів справи вбачається, що протягом червня-серпня 2017 року позивач звертався до відповідача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором № 144 від 28.12.2016 та договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011, що були залишені відповідачем без задоволення. У листі вих. 1048/01л відповідач повідомив позивачу, що зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим до затвердження реєстру вимог кредиторів.

29.09.2017 позивач звернувся до банку із заявою на зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № АЛ-194 від 29.09.2017, згідно з якою просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором зарахувати залишки коштів в сумі 991664,73 грн., розміщені на його поточному рахунку №7.980.

Листом за вих. № 1469/25111 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для заліку зустрічних однорідних вимог до моменту настання обставин, передбачених ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки відповідачем не здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 991664,73 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом вище, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, згідно із яким, ТОВ "АСТРА ЛІЗИНГ" (позивач) є боржником ПАТ "ДІАМАНТБАНК" щодо повернення наданих банком кредитних коштів, сплати відсотків та інших платежів за договором.

Нормами статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Також, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання за договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011, відповідно до якого ПАТ "ДІАМАНТБАНК" (відповідач) є боржником щодо здійснення розрахункових операцій та перерахування грошових коштів товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "ДІАМАНТБАНК" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Приписами статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань (п. 5 - 4 ч. 1 ст. 2 Закону), ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону).

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вказаного нормативно-правового акту.

Так, пунктом 8 ч. 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Отже, зі змісту наведеної норми та положень цивільного законодавства випливає, що нормами ст. 46 Закону передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку, а саме: наявність заяви про зарахування зустрічних вимог, вимоги мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим), вимоги мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги, тобто допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, договірне списання з рахунку передбачено умовами договору.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач не є пов'язаною особою ПАТ "ДІАМАНТБАНК".

Можливість договірного списання коштів з рахунку позивача на погашення заборгованості перед банком за кредитом, передбачена п. 3.2.3. договору рахунку та п. 4.1. кредитного договору, укладеного між сторонами.

Як встановлено судом вище, кредиторські вимоги позивача за договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 у сумі 991664,73 грн. були віднесені до вимог сьомої черги рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №4077 від 11.09.2017, а тому акцептовані (визнані) відповідачем.

Згідно із довідки ПАТ "ДІАМАНТБАНК" вих. №133/31.1п від 10.07.2017 заборгованість позивача договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016 становить 2003514,16 грн., з яких 1990200,00 грн. - заборгованість по кредиту та 13314,16 грн. - заборгованість за відсотками.

В підтвердження заперечень щодо суми заборгованості, що визначена позивачем для зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач надав виписку з рахунку позивача за період з 17.01.2017 по 29.09.2017, згідно із якою прострочена заборгованість позивача перед банком становить 663400,00 грн.

Однак, як з'ясовано судом, у відповідності до умов кредитного договору відповідач надавав позивачу кредитні кошти у межах відновлювальної кредитної лінії. Згідно із умовами кредитного договору 29.09.2017 настав строк погашення чергового кредитного траншу на суму 331700,00 грн. за період - з 31.08.2017 до 29.09.2017. Таким чином, станом на 29.09.2017 заборгованість позивача по тілу кредиту становила 995100,00 грн.

Крім того, в судовому засіданні 11.09.2018 представник відповідача не заперечив обставин, що сума заборгованості позивача за кредитним договором на час подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог становила 995100,00 грн.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на те, що станом на 29.09.2017 заборгованість відповідача по кредитному договору становила 663400,00 грн. визнаються судом необґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджується, що вимоги за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016 та договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 є зустрічними та однорідними (грошовими), а строк їх виконання є таким, що настав.

Також, як вже було зазначено вище, позивачем було подано відповідачу заяву вих. №АЛ-194 від 29.09.2017 про зарахування зустрічних вимог .

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки наявні всі необхідні умови, передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін по кредитному договору та договору рахунку та для припинення взаємних грошових зобов'язань сторін шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" з повернення кредитного траншу в розмірі 991664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016.

Заперечення відповідача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог у зв'язку із відсутністю застави майнових прав на отримання грошових коштів, що розміщені на рахунках банку, визнаються судом помилковими, оскільки за змістом наведених приписів, однією з умов для зарахування має бути факт відсутності саме заміни предмета застави майнових прав на отримання грошових коштів у разі її наявності, а не обов'язкова наявність такої застави.

Зазначене також узгоджується з постановою Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №910/14672/16.

З урахуванням встановлених судом обставин, викладені у відзиві заперечення відповідача не спростовують наявності необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які визначені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та відхиляються судом як необґрунтовані.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" про визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" з повернення кредитного траншу в розмірі 991664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВЕРХНІЙ ВАЛ, будинок 4А (ЛІТЕРА А), ідентифікаційний код 36259068) перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (04070, м. Київ, КОНТРАКТОВА ПЛОЩА, будинок 10-А, ідентифікаційний код 23362711) з повернення кредитного траншу в розмірі 991664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" (04070, м. Київ, КОНТРАКТОВА ПЛОЩА, будинок 10-А, ідентифікаційний код 23362711) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТРА ЛІЗИНГ" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВЕРХНІЙ ВАЛ, будинок 4А (ЛІТЕРА А), ідентифікаційний код 36259068) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 24.09.2018.

Суддя О.В. Гулевець