РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2018Справа № 910/10258/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/10258/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАНОМ УКРАЇНА" (вул. Тимофія Шамрила, буд. 9, кв.73, м. Київ, 04112)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія" (вул. Новозабарська, 21-а, м. Київ, 04074)

про стягнення 79 508,37 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАНОМ УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНА КОМПАНІЯ" (далі - відповідач) про стягнення 79508, 37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 26/01/17-1 від 06.01.2017, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 79 508, 37 грн, з яких 55 992, 97 грн сума заборгованості, 4 315, 48 грн трьох відсотків річних, 19 199, 92 грн інфляційних збитків, а також просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

06.08.2018 Господарським судом міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/10258/18 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін; запропоновано сторонам надати докази по справі та повідомлено, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 03.09.2018, про що було постановлено відповідну ухвалу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.08.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04074, м. Київ, вул. Новозабарська, буд. 21-А.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду від 06.08.2018 була вручена представнику відповідача 13.08.2018.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 26.01.2017 між Товариством обмеженою відповідальністю «МЕГАНОМ УКРАЇНА», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНА КОМПАНІЯ», як покупцем було укладено договір поставки № 26/01/17-1 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує продукцію, надалі іменується «товар», у кількості та асортименті відповідно до письмових замовлень покупця.

Асортимент та кількість товару передбачається у письмових замовленнях покупця, які додаються до цього договору і є його невід'ємною частиною (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.3.5. договору протягом строку дії цього договору покупець направляє постачальнику письмові заявки, в яких вказує розміри і кількість товару, який він просить поставити по цій заявці, також вказується термін поставки.

Заявка надсилається покупцем на адресу постачальника за допомогою поштового зв'язку, засобами факсимільного зв'язку на телефон/факс постачальника, електронної адреси, які зазначені в реквізитах договору та інше.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що товар постачається покупцю протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів, з моменту здійснення покупцем передоплати відповідно до п. 5.2, 5.4. цього договору, якщо інше не передбачено.

Факт поставки товару підтверджується актом прийому - передачі або видатковою накладною за підписом уповноважених представників обох сторін, в якій вказується асортимент, кількість та ціна товару (п.3.12. договору).

Відповідно до п. 3.13. договору перехід права власності на товар відбувається в момент підписання видаткової накладної, згідно якої товар поставляється покупцю.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що покупець оплачує постачальнику вартість поставленого товару, згідно діючих на момент оплати тарифів на підставі рахунків, які заздалегідь погоджені з покупцем та зазначені у видатковій накладній постачальника.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту підтвердження заявки відповідно до п. 3.6. цього договору в розмірі 100 % від вартості відповідної партії поставки товару, яка зазначена в рахунку - фактурі або листі.

Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору (п. 5.3. договору).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що умови оплати можуть змінюватись за згодою сторін шляхом підписання відповідних додатків до договору, які є його невід'ємною частиною.

На виконання умов договору та відповідно до заявки відповідача № 331 від 26.01.2017 позивач поставив товар на загальну суму 1 636 560, 00 грн, а відповідач прийняв відповідний товар, що підтверджується довіреністю № 109 від 01.03.2017 та видатковою накладною №354 від 02.03.2017.

Відповідач в період з 30.01.2017 по 26.06.2018 здійснив лише часткову оплату товару на день поставки товару на суму 1 309 440, 00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Заборгованість відповідача за поставлений товар, за розрахунком позивача, становить 55 992, 97 грн. Доказів сплати якої матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 55 992, 97 грн боргу за поставлений товар, 4 315, 48 грн 3 % річних за період прострочення з 02.03.2017 по 30.07.2018 та 19 199, 92 грн інфляційних втрат за березень 2017 року - червень 2018 року.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ЦК України), ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 636 560, 00 грн, що підтверджується матеріалами справи, які відповідач в силу положень п. 5.2. договору був зобов'язаний оплатити протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підтвердження заявки на поставку товару, тобто оплатити до моменту поставки товару.

Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був оплачений частково на суму 1 309 440, 00 грн, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 55 992, 97 грн, доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 55 992, 97 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 55 992, 97 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 5.2. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 55 992, 97 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 229 ГК України та ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАНОМ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія" про стягнення 79 508,37 грн задовольнити повнісю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія" (вул. Новозабарська, буд. 21-а, м. Київ, 04074; ідентифікаційний код 32346759) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАНОМ УКРАЇНА" (вул. Тимофія Шамрила, буд. 9, кв.73, м. Київ, 04112; ідентифікаційний код 36856796) 55 992 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн 97 коп. основної заборгованості, 4 315 (чотири тисячі триста п'ятнадцять) грн 48 коп. 3% річних, 19 199 (дев'ятнадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн 92 коп. інфляційних втрат та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.10.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко