РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2018Справа № 910/3305/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-В)

про стягнення 15 175,06 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Івасенко І.А.

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 03.10.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус" про стягнення 15 175,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 0054/17-Т/Ц12 від 13.03.2017, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_2, який за твердженням позивача є винуватцем ДТП, була застрахована ТзДВ "СТ "Глобус", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків в повному обсязі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування у розмірі 15 175,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 відкрито провадження у справі № 910/3305/18 та призначено підготовче засідання на 18.05.2018.

07.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, згідно якого відповідач не погоджується із позовними вимогами, посилаючись на здійснений ним розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, який з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 44 701,17 грн.

18.05.2018 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018, у зв'язку з виходом судді Мельника В.І з лікарняного, суд призначив підготовче засідання на 06.07.2018.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1241 від 24.07.2018 у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І., матеріали судової справи № 910/3305/18 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу №910/3305/18 передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.07.2018 прийнято справу № 910/3305/18 до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2018.

21.08.18 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява відповідача, у якій останній просить суд розглядати справу без їх участі та з урахування наданого відзиву.

У судовому засіданні 05.09.2018 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача та відкласти розгляд справи на 19.09.2018 для можливості врегулювання спору між сторонами.

У судовому засіданні 19.09.2018 суд на місці ухвали відмовити позивачу у прийнятті до розгляду відповіді на відзив, що була подана до суду 18.09.2018 з пропущенням процесуального строку, закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 03.10.2018.

У судове засідання, призначене на 03.10.2018, з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про припини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

13 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (надалі - страховик, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біонорика" (надалі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0054/17-Т/Ц12, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1.

08 травня 2017 року в м. Києві по проспекту Перемоги, 142-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та "Nissan", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2017 у справі № 759/7651/17 (пр. №3/759/4023/17).

20 травня 2017 року страхувальник звернувся до позивача зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, у якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок СТО Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант-М Дніпровська набережна".

Відповідно до Звіту №342-2017 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 31.08.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна експертно-асистуюча компанія", вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, склала 64 854,77 грн.

У даному Звіті також встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу складових транспортного засобу (Ез) дорівнює 0,00000, оскільки строк експлуатації автомобіля не перевищує 7 років.

Страховим актом №7-1 від 16.05.2017 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 08.05.2017, страховим випадком та призначив до виплати страхове відшкодування у розмірі 59 876,23 грн., яке згідно платіжного доручення №74856 від 18.05.2017 було перераховано на розрахунковий рахунок СТО.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача із претензією №5/к від 17.07.2017 про виплату страхового відшкодування у розмірі 59 876,23 грн.

Як вбачається із листа вих. №ЦВ-ЦВ-3486/2 від 17.10.2017 відповідачем було розглянуто претензію позивача щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 43 701,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25635 від 26.10.2017.

При цьому, у листі відповідач зазначив, що сума шкоди була зменшена на суму коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (45,90%), у розмірі 15 175,06 грн. та за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн.

За доводами позивача, спір у справі виник у зв'язку з наявністю підстав для відшкодування відповідачем решти витрат в сумі 15 175,06 грн., які фактично понесені позивачем.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_3, який керував автомобілем "Nissan", державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2017 у справі № 759/7651/17 (пр. №3/759/4023/17).

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АК/2258729), який діяв на момент вчинення ДТП та відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль "Nissan", державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0054/17-Т/Ц12 від 13.03.2017, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №3-1344гс16, 3-1304гс16.

На підставі наведеного, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000,00 грн.) і в межах суми фактичних затрат (тобто, не більше суми фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи (1000,00 грн.).

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

За приписами Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля про встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Пунктом 7.38 Методики визначено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідно до отриманої аварійним комісаром інформації з програмного забезпечення "Audatex", 13 червня 2013 року ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" здійснювався розрахунок відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1.

03 травня 2018 року відповідачем на адресу ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" було направлено запит щодо надання документів на підтвердження проведення відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1.

04 травня 2018 року у відповідь на вказаний запит відповідач отримав від ТОВ "Атлант-М Дніпровська набережна" Акт виконаних робіт №Н4194133 від 19.09.2013, яким підтверджується факт того, що транспортний засіб "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, підлягав ремонту та відповідно було відремонтовано такі складові частини кузова як капот та переднє праве крило.

Таким чином, даний транспортний засіб мав пошкодження складової частини кузова та підлягав відновлювальному ремонту, а тому даний факт свідчить про наявність підстав для розрахунку коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до вимог п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс Х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а їх вартість з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Згідно норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу на деталі, що підлягають заміні, складає 45,90 %, що підтверджується розрахунком коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, зробленим аварійним комісаром ОСОБА_6 (свідоцтво №983 від 20.10.2006).

Таким чином, розмір відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, згідно рахунку №С4308675 від 13.05.2017, складає 61 326,23 грн., а розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 44 701,17 грн.

Отже, приймаючи до уваги розмір франшизи за полісом АК/2258729, сума страхового відшкодування склала 43 701,17 грн. (44 701,17 грн. - 1000,00 грн.) та була виплачена відповідачем на рахунок позивача 26.10.2017 згідно платіжного доручення № 25635.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.10.2018

Суддя Пукшин Л.Г.