Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/427/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 11.07.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" МСС "ТІДІСІ-Дальнобой"

до 1. Приватного підприємства " Вікінг"

2. Приватного підприємства "Транс-Петроль"

3. Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у місті Києві

про зобов'язання надати транспортні засоби та документи, що посвідчують право власності, скасувати реєстрацію права власності, зобов'язати вчинити дії пов'язані зі скасуванням реєстрації права власності на транспортні засоби

Товариством з обмеженою відповідальністю" МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" пред'явлено позов з вимогами до Приватного підприємства "Вікінг" та Приватного підприємства "Транс Петроль".

Ухвалою від 18.06.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.07.2018.

Згідно заяви від 27.07.2018 про уточнення до позовної заяви позовні вимоги позивачем викладено в наступній редакції:

- скасувати реєстрацію права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби, придбані у ПП "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів № 00081/09/8041/2016 від 05.06.2016; №300/01/8047/2016 від 25.06.2016; №558/10/8047/2016 від 03.06.2018; №268/01/8047/2016 від 21.06.2016; №291/01/8047/2016 від 25.06.2016; №391/01/8047/2016 від 27.07.2016.

- зобов'язати ПП "Транс-Петроль" повернути транспортні засоби та документи, що посвідчують право власності на них, ПП "Вікінг" та здійснити всі дії необхідні для здійснення реєстрації права власності за попереднім власником (ПП "Вікінг") на транспортні засоби придбані за договорами купівлі-продажу транспортних засобів: №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від 25.06.16, №558/10/8047/2016 від 03.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16.

- зобов'язати ПП "Вікінг" повернути ПП "Транс-Петроль" кошти в сумі 3285258,00грн. отримані за договорами купівлі-продажу транспортних засобів № 00081/09/8041/2016 від 05.05.16, № 300/01/8047/2016 від 25.06.16 , №558/10/8047/2016 від 03.06.16, №268/01/8047/2016 від 21.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16 та здійснити всі необхідні дії пов'язані з реєстрацією права власності на транспортні засоби зазначені у вище перелічених договорах за ПП "Вікінг"

- зобов'язати Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у місті Києві вчинити дії пов'язанні із скасуванням реєстрації права власності Приватного Підприємства "Транс-Петроль" на транспортні засоби придбані у Приватного підприємства "Вікінг" за договорами купівлі-продажу : №00081/09/8041/2016 від 05.05.16; №300/01/8047/2016 від 25.06.16, №558/10/8047/2016 від 03.06.16.; №291/01/8047/2016 від 25.06.16 , №391/01/8047/2016 від 27.07.16.

- зобов'язати Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у місті Києві поновити та здійснити реєстрацію права власності на транспорті засоби за попереднім власником ПП "Вікінг" , що були відчуженні ПП "Вікінг" на користь ПП "ОСОБА_2 -Петроль" за договорами купівлі-продажу : №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від 25.06.16; №558/10/8047/2016 від 03.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16 , №391/01/8047/2016 від 27.07.16

Судом вказану заяву розцінено як заяву про зміну предмету позову та прийнято до розгляду.

Ухвалою господарського суду від 31.07.2018 підготовче засідання призначено на 20.08.2018. Залучено до участі у справі співвідповідача - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у місті Києві.

Ухвалою від 20.08.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/427/18 до судового розгляду по суті на 18.09.2018.

06.09.2018 на адресу господарського суду від відповідачів 1 та 2 надійшло клопотання про залучення письмового доказу, а саме Зміни до угоди про реституцію від 27.08.2018 (а.с. 73-74 т. 2 ). Відповідно до вказаних змін до угоди про реституцію, продовжено строк виконання зобов'язання Сторони 1 за п. 1 "Угода" по 31 грудня 2018 року включно.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив та уточненнях до позовної заяви (а.с. 159-164, 185-196 т.1).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами добровільно не виконуються умови щодо застосування реституції до договорів купівлі - продажу транспортних засобів, які згідно рішення господарського суду Житомирської області у справі № 906/729/17 визнані недійсними.

Вказує, що таким чином порушуються права позивача, оскільки на транспортних засобах, які були придбані за недійсними договорами встановлені шини, що належать на праві власності ТОВ " МСС " ТІДІСІ-Дальнобой" та були передані в оренду ПП "Вікінг" за договором оренди № 940 /2015 від 01.12.2015.

Відповідач-1 ПП "Вікінг" повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 53 т.2. ).

Відповідач-2 повноважного представника в судове засідання не направив. 06.09.2018 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить розглядати справу без його участі (а.с. 68-69 т.2).

Відповідач - 3 повноважного представника в судове засідання не направив. 18.09.2018 відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 85 т.2).

Згідно відзиву, поданого 04.07.2018 відповідачами 1 та 2 , останні заперечують проти позовних вимог у повному обсязі.

Заперечення відповідачів ґрунтуються на тому, що після винесення господарським судом Житомирської області рішення у справі № 906/726/17, яким визнано недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобі №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від 25.06.16; №558/10/8047/2016 від 03.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16 , №391/01/8047/2016 від 27.07.16, сторонами договорів було укладено угоду про реституцію від 30.05.2018. Даною угодою було встановлено порядок та визначено строки виконання зобов'язань відповідно до ст. 216 ЦК України.

Відповідно до змін до угоди про реституцію, укладеної між відповідачем 1 та 2, продовжено строк виконання зобов'язання Сторони 1 за п. 1 "Угода" по 31 грудня 2018 року включно.

Вказують, що належні позивачу шини не є предметом договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які визнані судом недійсними. Вказаними шинами відповідач -1 користувався на підставі договору оренди № 940/2015 від 01.12.2015.

Звертають увагу, що вантажні шини, які перебували в оренді у ПП "Вікінг" не відчужувались за договорами купівлі-продажу, які визнані судом недійсними.

За згодою сторін договір оренди шин № 940/2015 від 01.12.2015 було розірвано з 01.09.2016. У період дії договору оренди № 6940/2015 від 01.12.2015 орендованими шинами користувалось ПП "Вікінг" та з користування ПП "Вікінг" не вибували.

Крім того вказують, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у кримінальному провадженні № 0001600 заборонено ПП "Вікінг" та ПП "Транспетроль" право володіння, користування, розпорядження шинами вантажних автомобілів загальною вартістю 3824014,16 грн. у кількості 385 штук з метою їх псування.

За вказаних обставин ПП "Вікінг" позбавлений можливості повернути шини позивачу до скасування заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Вважають, що вимога позивача про повернення ПП "Транспетроль" ПП "Вікінг" транспортних засобів без шин не сприятиме захисту порушених прав позивача.

З огляду на викладені обставини відповідачі 1 та 2 просять відмовити в задоволені позову.

Відповідно до письмових відзивів відповідач - 3 заперечив проти позовних вимог у повному обсязі (а.с. 129-131 т.1, 79-82 т.2).

Заперечуючи проти позову, зазначає, що єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком, затвердженим постановою КМУ від 07.09.1998 №1388 .

Вказує, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів сервісними центрами МВС може бути проведена виключно за заявою власника, поданої особисто або уповноваженим представником, і документів , що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника.

Однак зауважує, що державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією прав власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття і не впливає на момент переходу права власності на транспортний засіб.

Вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволені позову.

В ході вирішення спору судом оглядались матеріали справ: № 906/ 726/17 за позовом за позовом ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг", ПП "Транс Петроль" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та додаткових угод до них з моменту їх вчинення; № 906/354/17 за позовом ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" , за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПП "Транс Петроль" про зобов'язання повернення орендованого майна (шини) та стягнення 252769,00 грн.; № 906/ 1097/16 за позовом ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" про визнання недійсним третейського застереження, зазначеного в п.п. 11.2 договору оренди № 940/02015 від 01.12.2015 та стягнення 606693,75 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

В ході вирішення спору при огляді матеріалів справи № 906/354/17 судом встановлено, що 01.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Сервісних станцій "ТІДІСІ- Дальнобой" та Приватним підприємство "Вікінг" укладено договір оренди №940/2015, у відповідності до якого орендодавець передає орендарю шини для вантажних автотранспортних засобів орендаря (далі по тексту - об'єкт оренди) на певний строк (далі по тексту - термін оренди) та за певну плату (далі по тексту - орендна плата), а орендар приймає об'єкт оренди в тимчасове володіння і користування для здійснення власної господарської діяльності (а.с. 31- 39 т. 1 справи № 906/354/17).

На виконання умов договору позивач передав об'єкт оренди, що підтверджується актами приймання-передачі (а.с.49-96 т. 1 справи № 906/354/17).

За умовою п. 1.2. договору оренди об'єкт оренди на весь термін оренди залишається власністю орендодавця.

В подальшому позивачу стало відомо, що ПП "Вікінг" продало ПП "Транс Петроль" транспортні засоби, на яких встановлені вантажні шини, що належить на праві власності ТОВ "МСС "ТІДІСІ- Дальнобой".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 р. у справі №906/726/17 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.03.2018 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю" МСС" ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" відповідач 1 та ПП "ОСОБА_2 (відповідач-2) про визнання недійсними договорів купівлі - продажу транспортних засобів, а саме: визнано недійсними, укладені між Приватним підприємством "Вікінг" та Приватним підприємством "Транс-Петроль" договори купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від 25.06.16, №558/10/8047/2016 від 03.06.16., №268/01/8047/2016 від 21.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16 та додаткові угоди до цих договорів (а.с. 23-28 т.1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 у справі № 906/726/17 рішення Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 у справі № 906/726/17 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПП "Вікінг" без задоволення (а.с. 29-33 т.1).

Позивач вказує, що рішенням господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 р. у справі №906/726/17 та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 р. у справі № 906/726/17 встановлено що, спірні договори були спрямовані на безпідставну передачу Приватним підприємством "Вікінг" Приватному підприємству "Транс-Петроль" в користування шин, які належать позивачу, чим порушено право власності позивача.

Позивач зазначає, що 30.03.2018 за № 3003/3 було направлено на адресу ПП "Вікінг" та ПП "Транс-Петроль" вимогу про реєстрацію права власності на транспортні засоби за попереднім власником, якою вимагав зареєструвати право власності на транспортні засоби, придбані ПП "Транс-Петроль" у ПП "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.16 p., №300/01/8047/2016 від 25.06.16, №558/10/8047/2016 від 03.06.16, №268/01/8047/2016 від 21.06.16 , № 8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16 за попереднім власником - ПП "ВІКІНГ".

Проте станом на 08.05.2018 відповідачі 1 та 2 вимоги рішення Господарського суду Житомирської області від 08.12.2017 р. у справі №906/726/17 не виконали, на лист позивача відповіді не надали.

Крім того, позивачем було подано до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України заяву за № 2903/7 від 29 березня 2018 з вимогою:

- скасувати реєстрацію права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби, придбані у ПП "Вікінг" за договорами купівлі-продажу транспортних засобів: №00081/09/8041/2016 від 05.05.16, №300/01/8047/2016 від 25.06.16, В/10/8047/2016 від 03.06.16, №268/01/8047/2016 від 21.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16.

- зареєструвати право власності на транспортні засоби, зазначені у вищевказаних договорах, за попереднім власником - ПП "Вікінг" (а.с. 17-18 т.2).

Листом за № 31/26-6588 від 27.04.2018 Регіональний сервісний центр в м. Києві повідомив позивача, що скасування реєстрації транспортного засобу можливе тільки за наявності постанови суду (а.с. 21 т.1)

Позивач вважає, оскільки укладені між ПП "Вікінг" (відповідач -1) та ПП "Транс-Петроль" (відповідач-2) договори купівлі-продажу транспортних засобів №00081/09/8041/2016 від 05.05.2016, №300/01/8047/2016 від 25.06.16, №558/10/8047/2016 від 03.06.16 , № 300/01/8047/2016 від 21.06.16, №291/01/8047/2016 від 25.06.16, №391/01/8047/2016 від 27.07.16, визнані недійсними згідно рішення суду у справі №906/726/17, то реєстрація права власності ПП "Транс-Петроль" на транспортні засоби придбані у ПП "Вікінг" за вищезазначеними договорами купівлі-продажу підлягає скасуванню.

Вказує, що за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, визнаними судом недійсними, ПП "Транс-Петроль" (відповідачем -2 ) було придбано транспортні засоби у ПП "Вікінг" (відповідача-1).

На даних транспортних засобах були встановлені вантажні шини, що були передані позивачем відповідачу -1 за договором оренди № 940/2015 від 01.12.2015.

За умовами вказаного договору орендар (відповідач-1 ) не має права продати, закласти або в інший спосіб відчужити транспортні засоби, на яких встановлено об'єкт оренди , без письмової згоди орендодавця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо застосування двосторонньої реституції до недійсного правочину, зокрема в частині вимог про реєстрацію права власності за попереднім власником - ПП "Вікінг", позивач зазначає, що у відповідності до ч.8 ст. 34 ЗУ "Про дорожній рух" власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Позивач вважає, що його право порушене, оскільки внаслідок укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які визнані судом недійсними, було порушено його право власності на вантажні шини, що були передані відповідачу-1 за договором оренди.

Оскільки відповідач-1 та відповідач-2 ухиляються від застосування реституції до правочинів, які визнані судом недійсними, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, надавши правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення;.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач, відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 визначено, що ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України.

Таким чином, сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її суб'єктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а об'єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочинів (двостороння реституція), укладених між ПП " Транс-Петроль" та ПП "Вікінг", а саме: договорів купівлі-продажу транспортних засобів № 00081/09/8041/2016 від 05.06.2016; №300/01/8047/2016 від 25.06.2016; №558/10/8047/2016 від 03.06.2018; №268/01/8047/2016 від 21.06.2016; №291/01/8047/2016 від 25.06.2016; №391/01/8047/2016 від 27.07.2016.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з приписами частини першої статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У відповідності до частини п'ятої статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною.

Реституція у вузькопрактичному розумінні є передусім загальним наслідком недійсності правочинів усіх видів незалежно від підстав недійсності й полягає в приведенні сторін у первісний стан.

З урахуванням положень п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК результатом реституції можна визнати такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення.

Порушенням права в такому випадку визнається вчинення правочину за наявності станом на момент його вчинення дефекту, який за законом може бути підставою недійсності правочину, а реституція виступає наслідком факту визнання правочину недійсним або констатації недійсності правочину (в разі нікчемності правочину) і заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до початкового стану, тобто такого, який вони мали до вчинення правочину.

Можна вважати, що метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися субєктами - учасниками недійсного правочину.

Позивач порушення свого права внаслідок укладення між відповідачами 1 та 2 недійсних правочинів пов'язує з тим, що на відчужених за недійсними договорами транспортних засобах, були встановлені вантажні шини, які є власністю позивача та були передані ПП "Вікінг" за договором оренди.

Суд зазначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом предявлення віндикаційного позову.

Таким чином, з огляду на норми чинного законодавства позивачем в даному випадку, як власником вантажних шин, переданих відповідачу-1 в оренду, обрано невірний спосіб захисту.

Крім того, суд зауважує, що позивач вже захистив своє право власності на автомобільні шини, які були встановлені на транспортних засобах, відчужених за недійсними правочинами, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 15.06.2017 у справі № 906/354/17 за позовом ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПП "Транс-Петроль", було зобов'язано ПП "Вікінг" повернути ТОВ "МСС "ТІДІСІ- Дальнобой" вантажні шини залишковою вартістю 3824014,16 грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області у справі № 906/1097/16 від 09.11.2017 за позовом ТОВ "МСС "ТІДІСІ-Дальнобой" до ПП "Вікінг" стягнуто на користь позивача 606693,75 грн. заборгованості за договором оренди № 940/2015 від 01.12.2015.

Вказані обставини в порядку ст. 75 ГПК України не потребують доказуванню.

Стосовно вимог, пред'явлених до відповідача - 3 щодо здійснення дій, пов'язаних із реєстрацією права власності на транспортні засоби, що були відчужені відповідачем-1 за недійсними договорами, то суд зазначає про наступне.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Отже, приписами статті 34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку регулюються та встановлюються обов'язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо.

Однак, реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов'язується із набуттям особою права власності на нього та не є тотожними поняттями.

За вказаних обставин вимоги позивача до відповідача-3, а саме про зобов'язання вчинити дії пов'язані із скасуванням реєстрації права власності ПП "Транс-ПЕтроль" на транспортні засоби придбані у ПП "Вікінг" ; зобов'язання поновити та здійснити реєстрацію права власності на транспортні засоби за попереднім власником - ПП "Вікінг", що були відчужені на користь ПП "Транс-Петроль" взагалі є безпідставними та не пов'язується з способом захисту порушеного права щодо таких вимог.

В даному випадку, виникнення права власності на транспортний засіб не може ототожнюватись з діями, які пов'язані з реєстрацією транспортних засобів, оскільки Порядком та ЗУ "Про дорожній рух" передбачено, що відповідачем - 3 можуть здійснюватись лише державна реєстрація транспортних засобів на підставі первинних документів поданих власником.

Водначас, суд звертає увагу позивача, що заявлені ним вимоги до відповідача - 3 не можуть бути наслідком застосування двосторонньої реституції за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, які визнані судом недійсними, оскільки не випливають із недійсності договорів.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.97 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України N 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування відповідно до норм ст.ст. 76,77,79 Господарського процесуального кодексу України порушення саме відповідачами його прав та інтересів у зв'язку з незастосуваннями сторонами реституції щодо договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які судом визнано недійсними.

В порядку ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.09.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід)

3-5 відповідачам (рек. з повід.)