УХВАЛА

28 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/3855/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018

та на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"

про стягнення 803 915,31 грн.,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 Приватне акціонерне товариство "Українська пожежна страхова компанія" звернулось із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про застосування строку позовної давності.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши додані до скарги матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3855/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017, відмовлено у позові.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3855/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" як вигодонабувач за договором добровільного страхування відступив своє право вимоги позивачеві, який і уклав із відповідачем цей договір добровільного страхування, а тому встановивши, що страховик не виконав зобов'язань за таким договором у повному обсязі, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин сторін позовну давність, оскільки за приписами пункту 5 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), а інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов'язання.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір у даній справі та відмовляючи у позові, суди обох інстанцій не дослідили розрахунки позивача щодо розміру інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, навівши заявлені позивачем розміри коштів до стягнення, суди не перевірили правильність їх розрахунків, не зазначили про це у судових рішеннях.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018, позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" 3% річних у розмірі 71 871,50 грн., інфляційні у розмірі 732 043,81 грн. та здійснено розподіл судових витрат.

Місцевим господарським судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Донецької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор, далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" (позичальник, далі - ТОВ "Бета-Агро-інвест") 15.04.2013 було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій №012/01-03-3/0363.

Згодом, 26.04.2013 між тими ж сторонами, в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Бета-Агро-інвест" перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", що випливають із вищевказаного договору, було укладено договір застави транспортного засобу №12/01-03-3/0425, згідно пункту 1.1. якого в заставу було передано рухоме майно, а саме: зерновий комбайн марки John Deere 9780, 2005 року випуску, що належить заставодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії №086316, виданого та зареєстрованого 17.02.2005 Донецькою ОІДТН в Ясинуватському районі.

Вищевказаний зерновий комбайн було застраховано ТОВ "Бета-Агро-інвест" на користь банку у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежна страхова компанія" (далі - ПАТ "Українська пожежна страхова компанія") за договором №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО), відповідно до умов якого застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням засобом наземного транспорту.

Згідно із пунктом 5 договору страхування, вигодонабувачем за даним договором є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Господарськими судами встановлено, що факт настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) №КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 та виникнення обов'язку у ПАТ "Українська пожежна страхова компанія" з виплати страхового відшкодування вигодонабувачу - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у розмірі 821 598,00 грн. в строк до 09.10.2013 підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/1104/14, яке набрало законної сили.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарськими судами з'ясовано, що договір відступлення права вимоги вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № КК 033/022/13 0000795 від 26.04.2013 щодо стягнення з ПАТ "Українська пожежна страхова компанія" на користь ТОВ "Бета-агро-інвест" 3% річних та інфляційних втрат було укладено у спрощений спосіб шляхом обміну листами.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, право вимоги за грошовим зобов'язанням, яке не припинялося, у подальшому було передано позивачеві.

Крім того, враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

При цьому, суди відхилили посилання скаржника, що нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування" не передбачено право вигодонабувача (третьої особи) на здійснення відступлення права вимоги, оскільки стаття 512 ЦК України визначає перелік основних підстав для заміни кредитора у зобов'язанні, до яких, зокрема, відноситься й сплата 3% річних та інфляційних втрат, що є грошовим зобов'язанням страховика у зв'язку з прострочкою виплати страхового відшкодування саме вигодонабувачу.

Місцевий господарський суд перевірив здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, врахувавши те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 71 871,50 грн. 3% річних та 732 043,81 грн. інфляційних втрат.

Разом з цим, відповідачем до прийняття по суті спору судового рішення було заявлено про застосування строку позовної давності, про що заявником зазначено у прохальній частині касаційної скарги.

З огляду на те, що ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як вигодонабувач за договором добровільного страхування відступив своє право вимоги позивачу, який і уклав з відповідачем договір добровільного страхування, та те, що страховик не виконав зобов'язань за таким договором у повному обсязі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки за приписами пункту 5 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга позивача є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) , а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких підстав Касаційний господарський суд у складі Верховного суду відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/3855/17 за касаційної скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія".

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал платіжного доручення №49 від 13.09.2018 на суму 24 117,46 грн.) повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов