РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018Справа № 910/14669/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

2) Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності від 06.12.2013 р. № 156

Представники:

від позивача: Семко В.Ю, Гученко П.Ф.;

від відповідача 1: Каравасілі Х.М.;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - відповідач 1), Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності Акціонерного товариства " Холдингова компанія " Київміськбуд " на квартиру АДРЕСА_1, яке видане на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва НОМЕР_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 (суддя Пінчук В.І.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 провадження у справі припинено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року у справі № 910/14669/17 скасовано. Справу № 910/14669/17 за позовом ОСББ "Башта на Давидова 12" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності від 06 грудня 2013 року № 156 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

15.05.2018 матеріали справи № 910/14669/17 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 прийнято справу № 910/14669/17 до свого провадження. Розгляд справи № 910/14669/17 здійснюється за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2018.

06.06.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" надійшов відзив на позов у якому представник відповідача-1 зазначає, що оскільки на момент реєстрації права власності на квартиру, форма власності компанії була колективною, то твердження позивача, що свідоцтво про право колективної власності на квартиру не відповідає чинному законодавству слід вважати помилковим та законодавчо необґрунтованим.

У судовому засіданні 07.06.2018 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 05.07.2018.

04.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що форма власності, яка зазначалась в статистичних довідках ЄДРПОУ для юридичних осіб не має ніякого відношення до форми власності на нерухоме майно-квартиру. На думку позивача, наведене свідчить, що з 01 червня 2004 року спірна квартира може знаходитись тільки в приватній власності, а не колективній, а отже колективна власність в свідоцтві про право власності та його дублікаті зазначена неправомірно.

Крім цього, 05.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/14669/17 на 30 днів; заяву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" про витребування доказів задоволено частково; зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у строк до 30.07.2018 надати суду оригінали для огляду та належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи наступних документів: наказ Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 про видачу дублікату свідоцтва про право власності взамін втраченого свідоцтва серії НОМЕР_1; звернення ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Підготовче засідання відкладено на 23.08.2018.

23.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 05.07.2015, в якому відповідач-1 повідомив суд, що наказ Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 є внутрішнім документом органу місцевого самоврядування та призначений для надання повноважень відповідним особам для підготовки правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим не був наданий відповідачу-1.

Крім того, 23.07.2018 від Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" надійшли заперечення, в яких відповідач-1 зазначає, що жодний нормативно-правовий акт, не передбачає норму, яка б вказувала, що службове житло належить інвесторам, а тим більш ОСББ на праві власності, відповідно як у позивача та і у інвесторів будинку відсутні підстави для набуття права власності на спірну квартиру.

Також, 23.07.2018 Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" подало заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи та заява про витребування доказів, у якій представник позивача просить суд витребувати у відповідача-1 належним чином засвідчені копії документів, а саме: договір купівлі-продажу №1579 від 21.06.2018 квартири АДРЕСА_1 договір іпотеки №1580 від 21.06.2018 квартири АДРЕСА_1; документи про сплату ОСОБА_6 договору купівлі- продажу №1579 від 21.06.2018 квартири АДРЕСА_1.

Крім цього, 20.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" надійшла заява про залучення ОСОБА_6 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.

Також, 22.08.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" надійшла заява про залучення ОСОБА_6 до участі у справі в якості співвідповідача.

У даному судовому 23.08.2018 розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів суд відмовив у його задоволенні, оскільки обставини, які можуть підтвердити зазначені в клопотанні докази, не входять до предмету доказування у даній справі.

Крім того, розглянувши клопотання представника позивача про залучення третьої особи, суд відмовив у його задоволенні, оскільки не вбачає підстав для залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/14669/17 призначено на 13.09.2018.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача-2 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.09.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 1 Розпорядження Керівника Державного управління справами № 187 від 25.04.2001 «Про передачу функцій замовник щодо будівництва, реконструкції та капітального ремонту житлових і адміністративних будинків Державному підприємству «Укрінвестбуд» Державного управління справи», доручено Державному підприємству «Укрінвестбуд» Державного управління справи виконання функцій замовника щодо будівництва реконструкції та капітального ремонту житлових і нежитлових об'єктів, які здійснюються за рахунок залучених коштів.

29.12.2001 між Державним підприємством «Укрінвестбуд» Державного управління справами Президента України (далі - замовник) та АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - інвестор-підрядник) укладено договір підряду № 180 на будівництво житлового будинку № АДРЕСА_1, умовами якого передбачено, що замовник (згідно з розпорядженнями Державного управління справами Президента України від 19.02.2001 № 91 та від 25.04.2001 № 187) приймає на себе виконання функції замовника по будівництву житлового будинку та інших приміщень на майданчику по АДРЕСА_1. Державний акт на право постійного користування землею № 12 від 29.11.94, виданий відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.11.93 № 3715-ХП.

Замовник з цим договором передає частину функцій замовника, які вказані в розділі 2.2. цього договору, інвестору-підряднику (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, інвестор-підрядник повністю фінансує і виконує будівництво 2-секційного 23-поверхового на 210 квартир житлового будинку загальною площею 23068, 54 кв.м. і 4-х нежитлових приміщень площею 547,96м2.

27.12.2002 року Державною приймальною комісією складено акт № 371, яким був введений в експлуатацію будинок АДРЕСА_1, забудовником якого виступало АТХК «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Згідно наявної в матеріалах справи копії дублікату свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.2005 №1177-С, Акціонерному товариству Холдінгова компанія "Київміськбуд" на праві колективної власності належить квартира АДРЕСА_1 яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м., що також підтверджується витягом № 16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

Так, листом від 01.09.2014 № 04332/02/2-14 Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулося до позивача, в якому зазначило, що згідно акту № 1/208 від 09.06.2006 ПАТ «ХК «Київміськбуд» Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" було передано у користування квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з господарською необхідністю компанія просила позивача повернути квартиру згідно акту.

Як зазначає позивач, виданий відповідачу-1 дублікат свідоцтва є недійсним, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, зокрема назви організації, яка його видала, дату видачі дублікату, реєстраційний індекс документа та номер дубліката свідоцтва.

Крім того, позивач зазначає, що на момент видачі свідоцтва про право власності та його дубліката колективна форма власності на нерухоме майно законодавством не передбачена.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" зазначає, що відповідач-1 не фінансував будівництво спірної квартири та не має встановлених законодавством підстав для оформлення на себе права власності на цю квартиру, будинок АДРЕСА_1 був побудований за кошти інвесторів, тож дії відповідача щодо незаконного оформлення права власності на спірну квартиру спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном (спірної квартири).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як зазначено судом вище, згідно наявної в матеріалах справи копії дублікату свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.2005 №1177-С, Акціонерному товариству Холдінгова компанія "Київміськбуд" на праві колективної власності належить квартира АДРЕСА_1 яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м., що також підтверджується витягом № 16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

Зазначений дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 виданий на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва серії НОМЕР_1.

Як на підставу визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності позивач посилається на те, що останній не містить обов'язкових реквізитів, зокрема назви організації, яка його видала, дату видачі дублікату, реєстраційний індекс документа та номер дубліката свідоцтва та виданий з порушенням законодавства, а саме Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвекрдженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 та ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів".

Так, наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 затверджено «Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» (далі - Положення), яке визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 8.6. Положення, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності.

За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, БТІ можуть здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав.

На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката.

Проте, суд зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 «Про затвердженння Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» втратив чинність 01.01.2013, в той час як відповідачем-1 отримано дублікат свідоцтва про право власності 06.12.2013, тобто на момент звернення Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" до уповноваженого органу вимоги що закріплені в вищезазначеному нормативно-правовому акті не діяли.

При цьому, суд зазначає, що стандарти закріплені в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 поширюються на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (п. 1.1. ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів"), проте дублікат свідоцтва про право власності не є організаційно-розпорядчим документом.

Крім того, позивач також зазначає, що на момент видачі свідоцтва про право власності та його дубліката колективна форма власності на нерухоме майно законодавством не передбачена.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про власність» (втратив чинність 20.06.2007 року), власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Суд зазначає, що Державним класифікатором ДК № 288 "Класифікація форм власності" від 22.11.1994 року було закріплено, що власність в Україні виступає в приватній, колективній, державній формах (втратив чинність на підставі Наказу Державного комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики №97 від 28.05.2004 року).

Проте, Державним класифікатором ДК 001:2004 від 28.05.2004 року скасовано колективну форму власності та лише зазначено, що колективне підприємство - підприємство, що діє на основі колективної власності.

Наразі чинним законодавством не передбачено створення та державна реєстрація підприємств з даною організаційно - правовою формою.

Однак, суд звертає увагу, що на момент реєстрації права власності на квартиру, форма власності Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" була колективною, що підтверджується довідкою № 6959 про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Отже, зазначення у дублікаті свідоцтва про право власності колективної форми власності не є підставою для визнання його недійсним.

Щодо твердження позивача про те, що дублікат свідоцтва виданий неналежною особою, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 виданий на підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.12.2013 № 156 взамін втраченого свідоцтва серії НОМЕР_1 та підписаний директором Департаменту будівництва та житлового забезпечення ОСОБА_7

Так, Закон України «Про столицю України - місто-герой Київ», визначає спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до Конституції України та законів України.

В свою чергу, Закон України «По місцеве самоврядування» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування», система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Так, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1000 від 10.06.2003 затверджено Положення про Департамент будівництвата житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 1 Положення, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується голові Київської міської державної адміністрації, підзвітне та підконтрольне Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Департамент є правонаступником реорганізованого відповідно до рішення Київської міської ради від 15.03.2012 N 198/7535 "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - п. 2 Положення.

Згідно підпункту 5.19 пункту 5 Положення, Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює в установленому порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності.

Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2009 року № 1463 внесено зміни до положень про Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації"), Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є "Департамент будівнитцва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)", слово "начальник" замінено словом "директор".

Таким чином, враховуючи наведе вище, суд зазначає, що дублікат свідоцтва про право власності від 04.07.2005 на квартиру АДРЕСА_1 підписаний уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" зверталося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: Акціонерне товариство Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування наказів і свідоцтв про право власності на квартири, скасування реєстрації права власності на квартири у міському державному реєстрі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі № 2А-5167/11/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012 у задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 № К/9991/26017/12 касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі № 2а-5167/11/2670, залишено без змін.

У вищезазначених судових актах встановлено наступне.

Відповідно до Положення «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» до повноважень Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації відноситься видача свідоцтв про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна.

З метою оформлення права власності на нерухоме майно, яким є квартири АДРЕСА_1 уповноваженим представником АТХК «Київміськбуд» було надано вичерпний перелік документів, передбачених Положенням та необхідних для оформлення права власності, а саме: лист-звернення АТХК «Київміськбуд» щодо оформлення права власності на вказані квартири; довідка про джерела фінансування будівництва; гарантійний лист; акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 27 грудня 2002 року; список інвесторів; статут, доручення, тощо.

Судами у справі № 2а-5167/11/2670 встановлено, що на встановлення права власності на згадані квартири АТКХ «Київміськбуд» звернулося в передбаченому законом порядку до уповноваженого на те органу із відповідним пакетом документів, що є підставою для отримання відповідного свідоцтва, яке посвідчує право власності, а також обов'язком компетентного органу видати таке свідоцтво.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" про зобов'язання звільнити квартиру АДРЕСА_1 а також покладення на відповідача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправне знаходження квартири № АДРЕСА_1 у користуванні відповідача, у зв'язку з чим позивач, керуючись ст. 391 Цивільного кодексу України, просив суд зобов'язати відповідача звільнити вказане приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/27030/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" задоволено повністю. Зобов'язано Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (АДРЕСА_1, 02154, код 33345063) звільнити приміщення - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м, загальною площею 72,70 кв.м.. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (АДРЕСА_1, 02154. Код 33345063) на користь Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (вул. Суворова, 4/6, м. Київ, 01010, код 23527052) 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2015 касаційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі №910/27030/14 - без змін.

Зокрема судовими актами у справі № 910/27030/14 встановлено, що 02.03.2005 Дніпровською районною у місті Києві радою було зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12".

На виконання п.6.1 розпорядження Київської міської державної адміністрації №755 від 24.04.2003 "Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2002 рік" щодо обов'язковості відведення забудовниками при будівництві житла, незалежно від форми власності, на усіх земельних ділянках, відведених для будівництва до 01.01.2003, 2% житлової площі від загальної жилої площі новозбудованого житла під службові жилі приміщення, 09.06.2006 згідно акту №1/208 позивач передав, а відповідач прийняв на свій баланс три квартири: №2, 107, 108 загальною площею 214,92 кв. м. для службових потреб.

Квартира №2 належить на праві колективної власності ПАТ "ХК "Київміськбуд", що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 04.07.2005, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 25.06.05р. №1177-С, а також витягом №16604600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.01.2014.

У справі № 910/27030/14 судами встановлено, що правомірність видачі Головним управлінням житлового забезпечення КМДА свідоцтва щодо оформлення права власності позивача на спірну квартиру підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі №2а-5167/11/2670, якою відмовлено в позові ОСББ "Башта на Давидова 12" до Головного управління житлового забезпечення КМДА, КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", третя особа - ПАТ "ХК "Київміськбуд" про визнання незаконними та скасування наказів і свідоцтв про право власності на квартири, скасування реєстрації права власності на квартири у міському державному реєстрі. Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції у справі № 910/27030/14, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що станом на час розгляду справи доказів визнання недійсним чи скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру відповідачем суду не надано, та доказів включення зазначеної квартири до числа службових матеріали справи не містять.

Відповідно до положень статей 316, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 876 ЦК України визначено, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно зі ст.118 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Пунктом 3 Постанови Ради Міністрів УРСР №37 від 04.02.1988 "Про службові приміщення" передбачено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Аналізуючи зазначені положення закону та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з предмету позовних вимог, суд першої інстанції у справі № 910/27030/14, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що лише власник, який володіє, користується та вправі розпоряджатись своїм майном, міг звернутися до Дніпровської районної у місті Києві ради з клопотанням про надання спірній квартирі статусу службового житла. Доказів вчинення ПАТ "ХК "Київміськбуд" відповідних дій матеріали справи не містять, а зазначення останніми в акті приймання-передачі квартири №2 на баланс ОСББ "Башта на Давидова 12" про те, що зазначена квартира передається для службових потреб, автоматично не обумовлює набуття спірною квартирою статусу службового житла.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2011 у справі №2а-5167/11/2670 та рішенні Господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/27030/14, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Крім того, суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач-1 не є ані замовником, ані забудовником, ані підрядником спірного будинку, і не є інвестором спірної квартири, оскільки у матеріалах справи наявний договір підряду № 180 на будівництво житлового будинку № АДРЕСА_1 від 29.12.2001, укладений між Державним підприємством «Укрінвестбуд» Державного управління справи Президента України (замовник) та АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» (інвестор-підрядник) відповідно до якого замовник (згідно з розпорядженнями Державного управління справами Президента України від 19.02.2001 № 91 та від 25.04.2001 № 187) приймає на себе виконання функції замовника по будівництву житлового будинку та інших приміщень на майданчику по АДРЕСА_1. Державний акт на право постійного користування землею № 12 від 29.11.94, виданий відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.11.93 № 3715-ХП.

Замовник з цим договором передає частину функцій замовника, які вказані в розділі 2.2. цього договору, інвестору-підрядчику (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, інвестор-підрядник повністю фінансує і виконує будівництво 2-секційного 23-поверхового на 210 квартир житлового будинку загальною площею 23068, 54 кв.м. і 4-х нежитлових приміщень площею 547,96м2.

При цьому, з наявного у матеріалах справи Переліку інвесторів, за кошти яких АТ ХК «Київміськбуд» збудовано будинок за адресою: б-р Давидова, ж/б, 12, під номерами 72 та 115 зазначено Акціонерне товариство Холдингова компанія «Київміськбуд».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси, зокрема, суб'єкта господарювання (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття «охоронюваний законом інтерес» важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Проте, суд зазначає, що позивачем належними та допустимим засобами доказування не доведено факт порушення його прав та/або інтересів отриманням відповідачем-1 дублікату свідоцтва про право власності.

При цьому, суд вважає безпідставним посиланням позивача на норми ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Проте, позивачем в порушення норм ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, не доведено, що дублікат свідоцтва про право власності суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та які саме пункти ст. 203 ЦК України порушені.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15.

Таким чином, суд зазначає, що спірний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок, при цьому у матеріалах справи відсутні судові акти щодо незаконного заволодіння відповідачем квартири АДРЕСА_1.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності від 06.12.2013 р. № 156 не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 24.09.2018

Суддя С. О. Щербаков