ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/436/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

Суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І.

Секретар судового засідання: Полінецька В.С.

Представник ТОВ «ТІСА» та ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 у судове засідання не зявились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСА»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3; час і місце оголошення рішення: 27.06.2018 року о 14:58 год.; 65119, м. Одеса, пр. Шевченка, 29; Господарський суд Одеської області, зала судових засідань № 15)

по справі № 916/436/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСА»

до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» ОСОБА_2

про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІСА» (далі ТОВ «ТІСА», Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» (далі ОСОБА_1) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» ОСОБА_2 (далі Уповноважена особа Фонду, Відповідач) про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та мотивовані невиконанням Відповідачем ОСОБА_4 договорів (№ 71, № 79 від 11.09.2012 року) в частині зняття обтяження з майна Позивача внаслідок виконання основного зобовязання та просив суд видати наказ про державну реєстрацію припинення іпотеки, покладеної Відповідачем на майно у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18 (суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3В.) у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність повної та достовірної інформації щодо виданого кредиту позбавляє можливості дійти до безперечного висновку щодо фактичного виконання кредитних зобов'язань у повному обсязі, та як внаслідок цього неможливо встановити факт припинення зобов'язання шляхом його повного виконання.

Крім того, місцевим господарським судом попередньої інстанції зазначено, що видача наказу в даному випадку не є предметом спору, а вчинення реєстраційних дій має іншу субєктну складову, та обовязок їх вчинення не може бути покладений на особу, яка визначена у даній справі в якості Відповідача.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, ТОВ «ТІСА» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування усіх обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18 та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на відсутність на даний момент жодної вимоги банку, яка мала б бути забезпечена іпотекою через виконання зобовязань за Кредитним Договором, що підтверджується матеріалами справи, а саме відповідними платіжними дорученнями та довідкою банку.

У відзиві на апеляційну скаргу Уповноважена особа Фонду висловила заперечення щодо її задоволення, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували належне, своєчасне і повне виконання ТОВ «ТІСА» зобовязань за Кредитним договором. У звязку чим просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Колоколова С.І., суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І., поновлено ТОВ «ТІСА» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18; відкрито апеляційне провадження по вказаній справі за апеляційною скаргою ТОВ «ТІСА»; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 7-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; розяснено учасникам справи про їх право не пізніше 7-ти днів з дня вручення ухвали подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року по справі № 916/436/18 розгляд апеляційної скарги призначено до судового розгляду на 27 вересня 2018 року об 11:00 год..

12 вересня 2018 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Уповноваженої особи Фонду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2018 року задоволено клопотання Уповноваженої особи Фонду про проведення судового засідання 27 вересня 2018 року о 11:00 год. в режимі відеоконференції; доручено Дніпровському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання по справі № 916/436/18, розгляд якої призначено на 27 вересня 2018 року об 11:00 год., в режимі відеоконференції у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва.

В судове засіданні 27 вересня 2018 року представники ТОВ «ТІСА» (Позивача) та Уповноваженої особи Фонду (Відповідача) не зявились, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які додані до матеріалів справи та в повній мірі свідчать про належне повідомлення зазначених осіб про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Одеським апеляційним господарським судом.

Між тим, судовою колегією в судовому засіданні оголошено про надходження до Одеського апеляційного господарського суду клопотання від представника ТОВ «ТІСА» адвоката ОСОБА_5 про відкладення судового засідання по справі № 916/436/18, яке призначене на 27 вересня 2018 року о 11:00 год., та провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції. Клопотання обґрунтовано неможливістю прибуття у судове засідання по даній справі у звязку з розглядом іншої справи 27 вересня 2018 року об 15:00 год. в Господарському суді Дніпропетровської області, судове засідання якої було призначене раніше, ніж по даній справі.

Вищевказане клопотання представника ТОВ «ТІСА» адвоката ОСОБА_5 про відкладення судового засідання по справі № 916/436/18 було розглянуто судовою колегією в судовому засіданні 27 вересня 2018 року та за результатами її розгляду винесено ухвалу в протокольній формі, що відображено у протоколі судового засідання від 27 вересня 2018 року по справі № 916/436/18.

Судовою колегією відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки представником ТОВ «ТІСА» адвокатом ОСОБА_5 до клопотання не додано жодного доказу, на підтвердження викладених в ньому обставин.

Крім того, судова колегія зазначає, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника, відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України. Позивач, як юридична особа, не позбавлений можливості направити до суду іншого представника (адвоката), або забезпечити представництво особи, уповноваженої представляти інтереси ТОВ «ТІСА» згідно Статуту.

Також, судова колегія зауважує, що порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Оскільки вищезазначені учасники справи не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, явка представників учасників справи не визнавалась обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю уповноважених представників ТОВ «ТІСА» (Позивача) та Уповноваженої особи Фонду (Відповідача).

Інші заяви та клопотання учасниками справи до суду не заявлялись.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІСА» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» укладено Кредитний договір № 1002/251/24 (далі Кредитний договір), відповідно до якого останній відкрив Позивачеві кредитну лінію, видав кредит.

В якості забезпечення вимог Кредитодавця за вказаним Кредитним договором, Сторони уклали ОСОБА_4 договори, а саме:

- ОСОБА_4 договір від 11 вересня 2012 року (далі ОСОБА_4 договір № 1), оформленого на бланках ВРТ №№ 71, відповідно до якого предметом іпотеки було нерухоме майно у вигляді будівель та споруд зернотоку з надвірними та іншими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Тарутинський район, сільська рада Євгенівська, комплекс будівель та споруд № 3 (колишня адреса: Одеська область, Тарутинський район, с. Рівне (Євгенівська с/р), вул. Димитрова, буд. № 2А) і складаються з: літера «А» - вагова, пл. 21,2 кв.м.; літера «Б» - вагова, пл. 6,9 кв.м.; літера «В» - склад, пл. 496,9 кв.м.; літера «Д» - мех. ток, пл. 1 260,0 кв.м.; літера «Е» - майстерня, пл. 7,7 кв.м.; літера «Ж» - вбиральня; літера « 3» - зерносклад, пл. 1706,1 кв.м.; літера «И» - зерносушильня, пл. 23,4 кв.м.; 1-3 - надвірні споруди; I-V - інші споруди (далі Майно № 1).

- ОСОБА_4 договір від 11 вересня 2012 року (далі ОСОБА_4 договір № 2), оформленого на бланках ВРТ №№ 79, відповідно до якого предметом іпотеки було нерухоме майно у вигляді будівель та споруд цеху з переробки плодів та ягід з надвірними та іншими спорудами, що розташовані за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с. Євгенівка, вул. Леніна, будинок 52 Ж, і складаються з: літера «А» - адмінбудівля, пл. 116 кв.м.; літера «Б» - склад-столова, пл. 138,1 кв.м.; літера «В» - виносховище, пл. 943,6 кв.м.; літера «Г» - цех переробки, пл. 323,7 кв.м.; літера «Д» - вагова, пл. 32,2 кв.м.; літера «Е» - вбиральня; літера «Ж» - котельня, пл. 191,8 кв.м.; літера « 3» - прохідна, пл. 12,5 кв.м.; 1-3 - надвірні споруди; І-ХХІІ - інші споруди (далі Майно № 2).

Додатковою угодою № 2 від 17 липня 2013 року до Кредитного Договору (далі Додаткова угода № 2) ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» ліміт кредитної лінії, відкритої TOB «ТІСА», збільшено до 3 500 000 грн., а також збільшені строки на повернення коштів, до 20 грудня 2013 року.

Додатковою угодою № 3 від 20 грудня 2013 року до Кредитного Договору (далі Додаткова угода № 3) збільшені строки на повернення коштів до 28 лютого 2014 року.

Як встановлено судовою колегією, в даному випадку предметом спору є припинення обтяження нерухомого майна іпотекою у звязку з виконанням основного зобовязання.

Однак, в прохальній частині позову Позивач сформулював свої вимоги наступним чином: «видати наказ про державну реєстрацію припинення іпотеки, покладеної відповідачем на майно 1 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) та майно 2 (р/н об'єкта нерухомого майна 47) у з в'язку з припиненням основного зобов'язання».

До того ж, Позивач в позові зазначав, що предметом позову є саме припинення обтяження нерухомого майна іпотекою, однак не вірно висловив вимоги у позові.

Господарський суд першої інстанції з цього приводу зазначив наступне, що видача наказу не є предметом спору, а вчинення реєстраційних дій має іншу суб'єктну складову, та обов'язок їх вчинення не може бути покладений на особу, яка визначена у даній справі в якості Відповідача.

З цього приводу колегія суддів зазначає.

Положеннями ч. 2 ст. 5 ГПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За приписами ч. 4 ст. 269 ГПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, виходячи з того, що предмет позову не змінився, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить Закону, тому колегія суддів вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту як припинення обтяження нерухомого майна іпотекою.

Так, Позивач посилається на виконання ним всіх зобовязань за Кредитним договором, про що свідчать акцептовані банком платіжні доручення, і на погашений кредит та сплачені проценти, про що свідчить довідка ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» за № 402-12/182 від 20.02.14 року, що згідно із ч. 1 ст. 545 ЦК України засвідчує прийняття виконання зобовязання кредитором. Таким чином, забезпечене іпотекою зобовязання було припинене виконанням, згідно з нормою ст. 599 ЦК України. Наявність обтяжень майна Позивача за відсутності зобовязань, які цими обтяженнями забезпечувались, істотно порушує права останнього, як власника, тож для відновлення порушених прав зазначені обтяження мають бути припиненими.

Розглянувши справу по суті, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на їх недоведеність.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСА», з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2015 року за № 578 «Про ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ ТА РЕКОНСТРУКЦІЇ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 03 вересня 2015 року за № 165 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 РОЗВИТКУ ТА РЕКОНСТРУКЦІЇ» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким зі змінами, внесеними Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.12.2015 року за № 288, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, на строк з 04.09.2015 року по 03.09.2016 року включно, яку рішенням Фонду гарантування від 18.08.2016 року № 1557 продовжено до 03.09.2018 року.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно зі ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління та органів контролю Банку.

Положеннями ч.ч. 2 та 4 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку. Керівники банку протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, зобовязані забезпечити передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку Фонду/уповноваженій особі Фонду.

Як стверджує Відповідач, у останнього відсутні докази передачі йому бухгалтерської та іншої документацію ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» відстороненими керівниками, тому у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду відсутні відомості та документи щодо укладання між ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку та реконструкції» та TOB «ТІСА» Кредитного договору, ОСОБА_4 договору № 1 та ОСОБА_4 договору № 2, додаткових угоди до них, а також документи щодо можливого виконання вказаних Договорів.

В свою чергу, Позивач посилається на повне й належне виконання своїх зобовязань за Кредитним Договором шляхом перерахування на корить Банку грошових коштів на загальну суму 3 500 000 грн., про що було надано копії наступних платіжних доручень, а саме:

- за № 165 від 10.09.2013 року щодо перерахування 300 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 166 від 10.09.2013 року щодо перерахування 900 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 170 від 17.09.2013 року щодо перерахування 368 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 175 від 18.09.2013 року щодо перерахування 350 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 314 від 30.10.2013 року щодо перерахування 200 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 348 від 20.11.2013 року щодо перерахування 200 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 350 від 21.11.2013 року щодо перерахування 200 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 36 від 27.01.2014 року щодо перерахування 540 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023;

- за № 69 від 18.02.2014 року щодо перерахування 442 000 грн. з рахунку № 3023 на рахунок № 3023.

Пунктом 4.3. Кредитного договору встановлено, що TOB «ТІСА» зобовязалося здійснювати оплату процентів у валюті кредиту щомісяця у строк не пізніше останнього робочого дня місяця, у який були нараховані проценти за користування кредитними коштами шляхом внесення готівки у касу Банку або у безготівковій формі.

Як встановлено судовою колегією, перше платіжне доручення датоване 10 вересням 2013 року, тобто через рік після укладення Кредитного договору, що свідчить про порушення TOB «ТІСА» умов п. 4.3. Кредитного договору.

За приписами статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, припинення похідного зобовязання без припинення основного зобовязання суперечить ч. 5 ст. 3 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки відсутня повна та достовірна інформація щодо виданого кредиту, зазначене унеможливлює дійти висновку про фактичне виконання кредитних зобовязань у повному обсязі, та як наслідок цього неможливо встановити факт припинення зобов'язання шляхом його повного виконання.

Враховуючи вищевказане, неможливо дійти висновку про виконання TOB «ТІСА» своїх зобовязань за Кредитним договором № 1002/251/24 від 11 вересня 2012 року, тобто основне зобовязання не може бути визнано таким, що виконане у повному обсязі та належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (п. 1 ст. 74 ГПК України).

За змістом п. 1 ст. 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, Позивачем протилежного не доведено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на їх недоведеність.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, спростовуються вище встановленим та на переконання колегії суддів не доводять помилковість прийнятого місцевим господарським судом рішення, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

За змістом ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у звязку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України, оскільки остання залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСА» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року по справі № 916/436/18 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано судом 28.09.2018р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя А.І. Ярош