РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2018Справа № 910/8109/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»

до фізичної особи - підприємця Гриценка Олександра Федоровича

про стягнення 26 340,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Бєлкін К.О. - представник (довіреність № 12-юр від 18.01.2018)

від відповідача Коломієць І.С. - представник (довіреність б/н від 13.07.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2018 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця Гриценка Олександра Федоровича (далі - ФОП Гриценко О.Ф., відповідач) про стягнення 26 340,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, спожиті протягом періоду з 31.03.2013 по 31.08.2016.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 26 340,97 грн., з яких: 10 989,54 грн. - основний борг, 13 672,82 грн. - інфляційна складова боргу, 1 678,61 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.06.2018 відкрито провадження у справі № 910/8109/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 19.07.2018.

18.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що строк позовної давності для частини позовних вимог на момент звернення з даним позовом до суду сплив. У зв'язку з цим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 31.03.2013 по 21.06.2015 в розмірі 17 309,39 грн.

У судовому засіданні 19.07.2018 судом була оголошена перерва до 14.08.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.07.2018 задоволено клопотання відповідача та зобов'язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні.

30.07.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності для частини позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 17 309,39 грн.

10.08.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані позивачем пояснення по справі щодо відсутності можливості надати оригінали документів.

1308.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив, в якій останній вказав, що відповідач здійснював часткову оплату наданих йому послуг, у зв'язку з чим строк позовної давності для заявлених позивачем вимог переривався та на момент звернення до суду не сплив. Крім того, позивач вказав, що не мав правових підстав відмовити у наданні комунальних послуг навіть за відсутності укладеного з відповідачем договору, а також зазначив про строки оплати таких послуг, закріплені законодавством.

У судовому засіданні 14.08.2018 судом була оголошена перерва до 23.08.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.08.2018 справу № 910/8109/18 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2018.

У судовому засіданні 11.09.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження.

Представники сторін в порядку, передбаченому ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, надали письмову згоду розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення частини позовних вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу.

У судовому засіданні 11.09.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Гриценко О.Ф. є власником нежилих приміщень загальною площею 136,60 кв. м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 11а, (літера А), що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 05.03.2007, укладеним з Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, а також актом приймання-передачі приміщення від 07.03.2007 та реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна № 038332 від 05.04.2007, копії яких долучені до матеріалів справи.

У свою чергу, позивач - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» згідно з положеннями статуту є підприємством, предметом діяльності якого є в тому числі:

- утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку (п. 2.2.1);

- надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку (п. 2.2.2).

Таким чином, здійснюючи функції балансоутримувача будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 11а, позивач, як замовник, уклав ряд договорів на закупівлю послуг, а саме:

- договір на закупівлю послуг за комунальні кошти № 15 від 01.02.2012, згідно з умовами якого комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (виконавець) зобов'язувалось надити послуги з прибирання будинків, а саме послуги з очищення димоходів і вентиляційних шахт;

- договір про закупівлю послуг з прибирання будинків (дезінфекції та дезінсекції) за комунальні кошти № 16 від 01.02.2012, згідно з умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЗКО» (виконавець) зобов'язувалось надати послуги з прибирання будинків (дезінфекції, дерантизації та дезінсекції) у приміщеннях на об'єктах замовника;

- договір на утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій № 368 від 25.12.2012, згідно з умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (виконавець) зобов'язувалось надити послуги з утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій для забезпечення надання житлово-комунальних послуг;

- договір про прибирання і утримання прибудинкових територій житлових будинків комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Сирець» Шевченківського району м. Києва № 481 від 02.03.2015, згідно з умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Комфортна Вежа» (виконавець) зобов'язувалось надити послуги з утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій для забезпечення надання житлово-комунальних послуг;

- договір про надання послуг з утримання будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Сирець» Шевченківського району м. Києва № 30 від 11.01.2016, згідно з умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальний Будівельний Холдинг» (підрядник) зобов'язувалось виконати послуги прибирання і утримання місць загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, утримання і технічного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання гарячої води, електропостачання), утримання і дрібного поточного ремонту будинків, елементів благоустрою, прибудинковнх територій та споруд по адміністративному мікрорайону «Сирець» Шевченківського району міста Києва для забезпечення надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, судом встановленого, що протягом спірного періоду з 31.03.2013 по 31.08.2016 позивач надав, а відповідач спожив послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому відповідачем не надано доказів не надання позивачем таких послуг, або надання вказаних послуг неналежної якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг в тому числі відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

На підтвердження наявності між сторонами спору договірних правовідносин позивач долучив до матеріалів справи примірник договору про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна № Е1063-385 від 01.02.2012, що не підписаний відповідачем, додаток № 1 до вказаного договору, підписаний Гриценком О.Ф., як фізичною особою, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а також договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № Е16-01391 від 01.09.2016 та додаток № 1 до нього, підписані Гриценком О.Ф., як фізичною особою-підприємцем, який однак регулює правовідносини сторін спору, що виникли поза межами спірного періоду (з 31.03.2013 по 31.08.2016).

Разом з тим, з наданих позивачем банківських виписок вбачається, що часткова оплата спожитих потягом спірного періоду послуг була здійснена відповідачем, як фізичною особою-підприємцем.

Оцінивши в сукупності подані позивачем докази, також враховуючи пояснення представників учасників справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач використовував належне йому нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а отже, даний спір підлягає розгляду господарським судом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд зазначає, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати спожитих ним житлово-комунальних послуг є обґрунтованими, водночас, відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 10), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 4.2 постанови Пленуму ВГСУ № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ № 529 від 20.05.2009 (яка була чинною протягом спірного періоду), передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до___числа місяця, що настає за розрахунковим. У разі застосування авансової системи оплати послуг платежі вносяться за____місяців у розмірі___гривень.

Таким чином, спожиті послуги повинні бути оплачені у будь-якому випадку до кінця місяця, що настає за розрахунковим.

Отже, враховуючи наведені приписи законодавства, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 21.06.2018, суд дійшов висновку, що строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг за період з 31.03.2013 по 30.04.2015 сплив.

При цьому суд зазначає, що у п. 4.4.1 постанови Пленуму ВГСУ № 10 роз'яснено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З огляду на викладене судом відхиляються твердження позивача про те, що оплата відповідачем окремих чергових платежів свідчить про переривання строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за послуги, спожиті протягом періоду з 01.05.2015 по 31.08.2016 в розмірі 6 105,30 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 385,12 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 1 858,54 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач виконував зобов'язання з оплати спожитих ним житлово-комунальних послуг не належним чином, відтак допустив порушення зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу (для частини основного боргу, строк позовної давності для якої не сплив) суд встановив, що розмір 3% річних становить 385,12 грн., а розмір інфляційної складової боргу - 1 858,54 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі, визначеному судом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 6 105,30 грн., 3% річних в розмірі 385,12 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 1 858,54 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гриценка Олександра Федоровича (04208, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1, ідентифікаційний код 34966254) основний борг у розмірі 6 105,30 грн. (шість тисяч сто п'ять грн. 30 коп.), 3% річних в розмірі 385,12 грн. (триста вісімдесят п'ять грн. 12 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 1 858,54 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят вісім грн. 54 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 558,48 грн. (п'ятсот п'ятдесят вісім грн. 48 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 01.10.2018.

Суддя О.Г. Удалова