КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. Справа№ 927/138/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Рибницька І.О. довіреність № б/н від 27.08.18

вільний слухач: ОСОБА_3, НОМЕР_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року (дата складення повного тексту 11.06.2018 р.)

у справі № 927/138/18 (суддя Демидова М.А.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни

до Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД

про визнання недійсним одностороннього правочину, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець Шкриль Лариса Григорівна звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви відповідача №1380 від 21.12.2017 про залік зустрічних однорідних вимог (т.І, а.с.3-8).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі № 927/138/18 у задоволенні позову відмовлено (т.ІІ, а.с.38-46).

ФОП Шкриль Л.Г. звернулась з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі №927/138/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю та стягнути судовий збір.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2018 року, апеляційна скарга ФОП Шкриль Л.Г. у справі № 927/138/18 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Власов Ю.Л., Руденко М.А.

12 липня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у справі №927/138/18 (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Власов Ю.Л., Руденко М.А.) відкрито апеляційне провадження у справі № 927/138/18, розгляд апеляційної скарги ФОП Шкриль Л.Г. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2018 року у справі №927/138/18 призначено на 31 липня 2018 року.

29 липня 2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2018 року, у зв'язку з перебування суддів Власова Ю.Л. та Руденко М.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А.

31 липня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у справі №927/138/18 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі № 927/138/18 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А. та призначено до розгляду на 12 вересня 2018 року.

12 вересня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 27 вересня 2018 року.

У судовому засіданні 27 вересня 2018 року представник Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник Фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни у судове засідання 27 вересня 2018 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся особисто під розписку у судовому засіданні 12.09.2018 р., що підтверджується судовою розпискою (т.ІІ, а.с. 91).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

30 грудня 2013 року між Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД (ТОВ), як замовником та СПД ФО Шкриль Л.Г., як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір від 30.12.2013) відповідно до якого виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору (т.І, а.с. 23-24).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що Виконавець зобов'язується надати наступні юридичні послуги: представництво та захист інтересів Замовника у судах, господарських судах, адміністративних судах, органах державної влади, господарюючими суб'єктами; надання письмових та усних юридичних консультацій Замовнику; підготовка господарських договорів (контрактів) з підприємствами, установами та організаціями, надання правової оцінки їх проектам; інші юридичні послуги.

Згідно з п. 3.1 Договору Замовник зобов'язується вчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки з Виконавцем, у тому числі відшкодовувати витрати, понесені Виконавцем при виконанні умов договору (транспортні витрати, грошові суми сплачені за Замовника тощо).

За надані послуги Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти щомісячно згідно з Актом виконаних робіт (п. 4.1 Договору).

Розрахунки між Сторонами здійснюються у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, вказаного у главі 8 Договору. За домовленістю Сторін можливі інші форми розрахунку за надані Виконавцем Замовнику юридичні послуги (п. 4.2 Договору).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до його виконання.

На підтвердження надання послуг за цим договором позивачем надано копії підписаних сторонами актів виконання робіт до Договору від 30.12.2013 на загальну суму 1900000,00 грн., а саме: №1 від 05.10.2014 на суму 190000,00 грн., №2 від 17.10.2014 на суму 190000,00 грн., №3 від 24.10.2014 на суму 190000,00 грн., №4 від 07.11.2014 на суму 190000,00 грн., №5 від 18.11.2014 на суму 190000,00 грн., №6 від 28.11.2014 на суму 190000,00 грн., №7 від 04.12.2014 на суму 190000,00 грн., №8 від 12.12.2014 на суму 190000,00 грн., №9 від 23.12.2014 на суму 190000,00 грн., №10 від 30.12.2014 на суму 190000,00 грн. (т.І, а.с. 25-34).

У кожному з цих актів зазначено, що "за виконані юридичні послуги Замовником сплачено 190000,00 грн."

14 січня 2014 року між Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД, як замовником та СПД ФО Шкриль Л.Г., як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір від 14.01.2014), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору, який за змістом аналогічний Договору від 30.12.2013 (т. І, а.с.35-36).

Позивачем надано акти виконання робіт до Договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014, на загальну суму 670000 грн., які підписані позивачем та відповідачем, а саме: №1 від 04.12.2014 у якому зазначено, що "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 80000,00 грн.", №2 від 18.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 25000,00 грн.", №3 від 23.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 140000,00 грн.", №4 від 29.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 200000,00 грн.", №5 від 29.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 225000,00 грн." (т.І, а.с.37-41, 90-94).

Відповідачем перераховано позивачу кошти у загальному розмірі 1974000,00 грн. на підставі платіжних доручень з призначенням платежу: "оплата за надання юридичних послуг згідно дог. б/н від 14.01.2014, без ПДВ" №1931 від 02.09.2015 на суму 335000,00 грн., №1951 від 07.09.2015 на суму 335000,00 грн., №709 від 08.04.2016 на суму 4000,00 грн., №2392 від 24.10.2016 на суму 300000,00 грн., №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн. (т.І, а.с. 78-83).

Як зазначає позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором від 30.12.2013 становить 600000,00 грн., а саме за актами виконання робіт №7 від 04.12.2014 на суму 30000,00 грн., №8 від 12.12.2014 на суму 190000,00 грн., №9 від 23.12.2014 на суму 190000,00 грн., №10 від 30.12.2014 на суму 190000,00 грн.

31 грудня 2014 року між Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД, як замовником та СПД ФО Шкриль Л.Г., як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого позивач як виконавець взяв на себе зобов'язання з надання юридичних послуг відповідачу як замовнику, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані виконавцем юридичні послуги на умовах договору, який за змістом аналогічний Договорам від 30.12.2013 та 14.01.2014 (т.І, а.с. 42-43).

За доводами позивача, зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу юридичні послуги на загальну суму 592000 грн. У підтвердження викладеного позивачем надано копії актів виконаних робіт, які з боку замовника підписані без зауважень та заперечень, а саме: №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн., №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн., №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн., №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн., №5 від 30.09.2015 у якому зазначено "За виконані юридичні послуги замовником сплачено 100000 грн.", №6 від 31.10.2015 у якому зазначено "За виконані юридичні послуги замовником сплачено 100000 грн.", №7 від 31.11.2015 на суму "150000 грн.", №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн. (а.с. 44-47, 50, 51).

30 листопада 2015 року між Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ", ЛТД, як замовником та СПД ФО Шкриль Л.Г., як виконавцем укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір від 30.11.2015), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору, який за змістом аналогічний попередньо укладеним договорам від 30.12.2013, 14.01.2014 та від 31.12.2014 (т. І, а.с.52-53).

За доводами позивача, зобов'язання за договором він виконав у повному обсязі, в підтвердження чого надав копії актів виконаних робіт, які з боку замовника підписані без зауважень та заперечень, а саме: №1 від 18.12.2015 у якому зазначено, що "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 1600 грн.", №2 від 30.12.2015, у якому зазначено "за виконані юридичні послуги замовником сплачено - 4000 грн. Витрати на проїзд до м. Харкова для участі в 3 судових засіданнях - 1200 грн., загальна суму 5200 грн." на суму 50000 грн. (а.с. 54-55).

20 листопада 2017 року Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД" (ТОВ) направлено ФОП Шкриль Л.Г. вимогу №1247 від 20.11.2017 р. про повернення у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги безпідставно отриманих (зайве сплачених) грошових коштів у сумі 1674000 грн., перерахованих платіжними дорученнями №1931 від 02.09.2015 на суму 335000 грн., №1951 від 07.09.2015 на суму 335000 грн., № 709 від 08.04.2016 на суму 4000 грн., №3003 від 21.12.2016 на суму 500000 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 5000000 грн. за договором від 14.01.2014, який за доводами відповідача, між сторонами не укладався (т.І, а.с. 22/84, 85).

29 листопада 2017 року позивачем у відповідь на вимогу №1247 від 20.11.2017 зазначено про укладеність та виконання договорів, а також те, що грошові кошти у розмірі 1674000 грн. сплачені за надані ФОП Шкриль Л.Г. юридичні послуги відповідно до договорів, укладених між сторонами справи, а саме: за договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг на підставі платіжних доручень №3003 від 21.12.2016 на суму 500000 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 500000 грн., грошові кошти за платіжним дорученням №709 від 08.04.2016 на суму 4000 грн. зараховані в оплату за договором про надання юридичних послуг від 30.11.2015, за договором від 14.01.2014, який укладений між сторонами та на виконання якого складені акти виконаних робіт, підписані та скріплені печатками замовника та виконавця, платіжними дорученнями №1931 від 02.09.2015 на суму 335000 грн., №1951 від 07.09.2015 на суму 335000 грн. відповідачем здійснено розрахунок за надані позивачем юридичні послуги (т.І, а.с. 16-19, 20-21).

21 грудня 2017 року відповідачем на адресу позивача направлена заява №1380 від 21.12.2017 про залік зустрічних однорідних вимог, у якій зазначено про те, що позивачем надано відповідачу юридичні послуги згідно договору б/н про надання юридичних послуг від 31.12.2014 р. на загальну суму 292000 грн. (що підтверджується Актами: №1 від 28.02.2015, №2 від 31.03.2015, №3 від 28.05.2015, №4 від 31.07.2015, №7 від 30.11.2015, №8 від 31.12.2015), в свою чергу відповідачем було перераховано позивачу 1975600 грн., при цьому враховуючи помилкове зазначення в призначенні платежу договору б/н від 14.01.2014 та відсутність зобов'язань сторін за даним договором, відповідач звертався до позивача з вимогою від 20.11.2017 про повернення зайво сплачених коштів у сумі 1674000 грн. до 07.12.2017. Враховуючи вищенаведене відповідач зазначив, що вимоги ФОП Шкриль Л.Г. до Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД"(ТОВ) зі сплати грошових коштів у сумі 292000 грн. за надані юридичні послуги за договором про надання юридичних послуг від 31.12.2014 (за актами №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн., №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн., №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн., №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн., №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн., №7 від 31.11.2015 на суму 50000 грн.) припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД"(ТОВ) до фізичної особи - підприємця Шкриль Л.Г. з повернення зайво сплачених коштів у сумі 1674000 грн. (платіжні доручення №1931 від 02.09.2015, №1951 від 07.09.2015, № 709 від 08.04.2016, №3003 від 21.12.2016, №401 від 10.02.2017) (т.І, а.с. 14-15, 73-74, 75, 76, 77).

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю обов'язкових умов, передбачених нормами чинного законодавства України, зокрема, ст. 601 ЦК України, за наявності та в сукупності яких можливо здійснити зарахування однорідних вимог за заявою відповідача №1380 від 21.12.2017 про залік зустрічних однорідних вимог.

У апеляційній скарзі позивач, разом із доводами аналогічними до тих, що викладені у позовній заяві зазначає, що пред'явлені до зарахування вимоги не відповідають умовам, за яких можливо здійснити зарахування (зустрічність вимог, однорідність вимог, настання терміну виконання зобов'язань). Судом першої інстанції, за доводами апелянта, не було належним чином досліджено факти та обставини щодо повної сплати заборгованості відповідача з відповідним відображенням у актах по договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014 та розміру суми, що підлягала сплаті за виконані роботи та щодо наявності заборгованості за договорами про надання юридичних послуг від 30.12.2013, від 14.01.2014, від 31.12.2014 та від 30.11.2015 з урахуванням наданих до них актів виконаних робіт. За доводами апелянта, ним здійснювалось зарахування отриманих від відповідача коштів у черговості, з урахування наявності заборгованості за відповідним договором, відповідачем не обґрунтовано факт відсутності заборгованості перед позивачем, а судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав зарахування вказаних грошових сум за різними договорами на власний розсуд. З посиланням на те, що позивач звертався до господарського суду з позову про стягнення 600 000,00 грн. (а не 1 900 000,00 грн. оскільки позивачем було зараховано вказані кошти по вищевказаним платіжним дорученням в рахунок виконання даного договору) заборгованості по Договору від 30.12.2013 р. апелянт заперечував висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано документального підтвердження зарахування грошових сум в рахунок заборгованостей по іншим Договорам. Також, за доводами позивача пред'явлена до зарахування сума коштів не є безпідставно отриманою, а набута на підставі договору.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач у відзиві на неї зазначає про те, що зобов'язання позивача перед відповідачем з повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 1 674 000 грн. виникли з дій відповідача, а також відповідного обов'язку позивача повернути безпідставно отримане майно (грошові кошти), передбачених нормами діючого законодавства, внаслідок направлення відповідної вимоги від 20.11.2017р. про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Акти виконаних робіт, якими позивач мотивує наявність зобов'язань за зазначеною угодою, за доводами відповідача, не співпадають з аналогічними актами наявними у відповідача та наданими ним до матеріалів справи копіями (наявні у відповідача Акти виконаних робіт № 1 від 04.12.2014р., № 2 від 18.12.2014р.. №3 від 23.12.2014р.. №4 від 29.12.2014р., № 5 від 29.12.2014р. не містять посилання на договір від 14.01.2014 р.). Крім того, за доводами відповідача, підпис на зазначених Актах виконаних робіт виконаний не директором відповідача Марцинковським В.С., що відповідач обґрунтовує наданим ним висновком судової почеркознавчої експертизи. З посиланням на висновок комісійної судово-економічної експертизи № 820 від 08.05.2018 р. відповідач зазначав про наявність дебіторської заборгованості позивача в розмірі 1 682 000.00 грн. перед відповідачем. Також відповідач зазначає, що між сторонами існують лише зобов'язання за договором від 31.12.2014 р. на суму 292000 грн., що були підтверджені рішенням суду у справі № 927/98717.

В свою чергу, зобов'язання за договором від 30.12.2013 року на суму 1 900 000 грн. не були підтверджені рішенням у справі № 927/986/17, оскільки судом відмовлено позивачу у стягненні грошових коштів та судом першої інстанції встановлено факт, що послуги заданим договором Позивачем Відповідачу не надавалися.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 203 ГК України).

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

За змістом статей 203 ГК України та 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності однорідності вимог та можливості настання строків виконання зобов'язання.

Посилаючись на безпідставне перерахування позивачеві за платіжними дорученнями №1931 від 02.09.2015 на суму 335000 грн., №1951 від 07.09.2015 на суму 335000 грн., №709 від 08.04.2016 на суму 4000 грн., № 2392 від 24.10.2016 на суму 300000 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 500000 грн., №3003 від 21.12.2016 на суму 500000 грн. коштів, відповідач у заяві про зарахування послався на відсутність факту укладення між ним та позивачем договору від 14.01.2014 про надання юридичних послуг.

Заперечуючи укладення цього договору, відповідач посилався на висновок судово-почеркознавчого дослідження №524/525 від 15.03.2018 виконаного на заявку відповідача, предметом дослідження якої були акти №1 від 04.12.2014, №2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014, №5 від 29.12.2014, у якому зазначено, що підписи у вказаних документах виконано не Марцинковським В.С., а іншою особою (т.І, а.с. 180-198).

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не доведено факту неукладеності договору від 14.01.2014 р. оскільки вказаний висновок не було подано суду першої інстанції у встановлений процесуальним законом строк та не обґрунтовано причин подання його з пропущенням строку та не заявлено про його поновлення, тому вказаний доказ, в силу положень ч. 8 ст. 80 ГПК України, не може бути прийнятий до розгляду.

Не є доказом не укладення договору наявний у матеріалах справи Акт службового розслідування №3 від 05.03.2018 р. (т.І, а.с. 86-88), оскільки зазначена у ньому інформація про те, "що на підприємстві відсутній договір б/н про надання юридичних послуг від 14.01.2014 р." не спростовує факт укладення договору, а інформація про те, що "платежі за платіжними дорученнями №№1931, 1951, 2720, 2392, 3003, 401 з посиланням на цей договір у призначенні платежу здійснювались помилково з огляду на збереження в системі клієнт-банк такого призначення платежу"може свідчити лише про те, що таке призначення було введено у базу.

Крім того, в силу положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Більш того у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 р. у справі №920/169/18 суд дійшов висновку про: "відсутність підстав вважати, що договір від 14.01.2014 сторонами не укладався та не підписувався".

При цьому надання оцінки обставинам укладання договору від 14.01.2014 не є предметом даного судового розгляду.

Обґрунтовуючи заяву, відповідач погодився з наявністю у нього боргу перед позивачем у розмірі 292000 грн. за надані юридичні послуги за договором про надання юридичних послуг від 31.12.2014 (за актами №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн., №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн., №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн., №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн., №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн., №7 від 31.11.2015 на суму 50000 грн.). Наявність вказаних вимог позивача до відповідача позивачем не заперечується.

Також, обґрунтовуючи заяву, відповідач послався на відсутність зобов'язань сторін за договором б/н від 14.01.2014 р., а також на свою вимогу від 20.11.2017 р. про повернення зайво сплачених коштів у сумі 1674000 грн.

При цьому у заяві про залік зустрічних однорідних вимог від 21.12.2017 р. вих. №1380 відповідач повідомив позивача про припинення вимог ФОП Шкриль Л.Г. до "ТРІЗ" ЛТД ТОВ зі сплати грошових коштів в сумі 292000 грн. за надані юридичні послуги за договором б/н від 31.12.2014 р. (за Актами: №1 від 28.02.2015 р. на суму 50000грн., №2 від 31.03.2015 р. на суму 50000грн., №3 від 28.05.2015 р. на суму 50000грн., №4 від 31.07.2015 р. на суму 50000грн., №7 від 30.11.2015 р. на суму 50000грн., №8 від 31.12.2015 р. на суму 42000грн.) зарахуванням зустрічних однорідних вимог "ТРІЗ" ЛТД ТОВ до ФОП Шкриль Л.Г. з повернення зайво сплачених коштів у сумі 1674000 грн. (що підтверджується платіжними дорученнями №1931 від 02.09.2015, №1951 від 07.09.2015, № 709 від 08.04.2016, №3003 від 21.12.2016, №401 від 10.02.2017). Також відповідачем зазначено про часткове припинення вимог "ТРІЗ" ЛТД ТОВ до ФОП Шкриль Л.Г. з повернення зайво сплачених коштів у сумі 1674000 грн. на суму 292000 грн. зарахуванням зустрічних однорідних вимог ФОП Шкриль Л.Г. до "ТРІЗ" ЛТД ТОВ зі сплати грошових коштів в сумі 292000 грн. за надані юридичні послуги за договором б/н від 31.12.2014 р. (за Актами: №1 від 28.02.2015 р. на суму 50000грн., №2 від 31.03.2015 р. на суму 50000грн., №3 від 28.05.2015 р. на суму 50000грн., №4 від 31.07.2015 р. на суму 50000грн., №7 від 30.11.2015 р. на суму 50000грн., №8 від 31.12.2015 р. на суму 42000грн.).

Позивачем не спростовується факт отримання від відповідача 1674000 грн. за платіжними дорученнями №1931 від 02.09.2015, №1951 від 07.09.2015, № 709 від 08.04.2016, №3003 від 21.12.2016, №401 від 10.02.2017.

У підтвердження наявності грошових зобов'язань відповідача за укладеним сторонами у справі договором від 14.01.2014 про надання юридичних послуг позивачем надано акти виконання робіт до Договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014, на загальну суму 670000 грн., які підписані позивачем та відповідачем, а саме: №1 від 04.12.2014 у якому зазначено, що "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 80000,00 грн.", №2 від 18.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 25000,00 грн.", №3 від 23.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 140000,00 грн.", №4 від 29.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 200000,00 грн.", №5 від 29.12.2014 "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 225000,00 грн." (т.І, а.с.37-41).

Отже матеріалами справи підтверджено виконання позивачем, а також оплату та прийняття відповідачем у період з 02.12.2014 по 29.12.2014 юридичних послуг за договором від 14.01.2014 р. на загальну суму 670000 грн., які станом на 29.12.2014 р. були оплачені, що вбачається зі змісту відповідних актів.

Разом з тим, кошти за платіжними дорученнями, які відповідач пред'явив до зарахування сплачені ним у інший період, тобто майже через рік після підписання актів за договором від 14.01.2014 р. та констатації у цих актах факту їх оплати.

Так, у період з 02.09.2015 р. по 10.02.2017 р. відповідачем перераховано позивачу кошти у загальному розмірі 1974000,00 грн. на підставі платіжних доручень з призначенням платежу: "оплата за надання юридичних послуг згідно дог. б/н від 14.01.2014, без ПДВ" №1931 від 02.09.2015 на суму 335000,00 грн., №1951 від 07.09.2015 на суму 335000,00 грн., №709 від 08.04.2016 на суму 4000,00 грн., №2392 від 24.10.2016 на суму 300000,00 грн., №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн. (т.І, а.с. 78-83).

Разом з тим, доказів надання відповідачу та прийняття останнім у період з 02.09.2015 р. по 10.02.2017 р. послуг за договором від 14.01.2014 р. - матеріали справи не містять.

При цьому посилання позивача на те, що ним здійснено самостійне зарахування коштів, сплачених платіжними дорученнями №2392 від 24.10.2016 на суму 300000,00 грн., №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн., №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн., у рахунок оплати послуг за Договором від 30.12.2013 за актами виконання робіт №1 від 05.10.2014 на суму 190000,00 грн., №2 від 17.10.2014 на суму 190000,00 грн., №3 від 24.10.2014 на суму 190000,00 грн., №4 від 07.11.2014 на суму 190000,00 грн., №5 від 18.11.2014 на суму 190000,00 грн. та частково за актом №6 від 28.11.2014 на суму 160000,00 грн., не впливають на відсутність підстав для утримання цих коштів з огляду на те, що позивачем не наведено нормативного обґрунтування підстав "зарахування" вказаних грошових сум за різними договорами на власний розсуд, ігноруючи при цьому факт існування договору від 14.01.2014 про надання юридичних послуг.

Також позивачем не надано й документального підтвердження (первинної бухгалтерської та податкової документації) зарахування грошових сум, перерахованих відповідачем за договором від 14.01.2014, в рахунок заборгованостей за іншими договорами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не спростовано зазначених у Заяві про залік зустрічних однорідних вимог доводів відповідача щодо надмірного та безпідставного перерахування грошових коштів за вказаними вище платіжними дорученнями.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або з актів цивільного законодавства.

З урахуванням вказаних положень закону є обґрунтованими доводи відповідача щодо наявності у позивача обов'язку щодо повернення безпідставно отриманих за платіжними дорученнями грошових коштів у встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України строк.

Викладене свідчить про те, що оспорюваний правочин (Заява про залік) відповідає передбаченим законодавством вимогам до такого типу правочинів, а саме зустрічність (позивач є боржником відповідача з повернення коштів, відповідач є боржником позивача з оплати послуг), однорідність (вимоги носять грошовий характер) та щодо строку виконання (вимога відповідача про повернення коштів та наявність договірного обов'язку по оплаті наданих послуг (п. 4.1 договору).

Крім того, відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Враховуючи положення статей 203 ГК України, а також 11, 202, 203, 215, 601 ЦК України, якщо друга сторона одностороннього правочину не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

Отже, наведена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано, ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі які саме його права порушуються оспорюваний правочином та яким чином.

Тобто позивач не доведено наявності у себе порушеного права, для захисту якого слід визнавати недійсним оспорюваний правочин з визначених позивачем підстав, а також обставин за яких було б можливим визнати недійсним правочин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені у даній справі позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню із заявлених позивачем підстав.

При цьому, здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Апеляційна скарга скарги Фізичної особи-підприємця Шкриль Л.Г. на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі №927/138/18 задоволенню не підлягає.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі №927/138/18 слід залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі №927/138/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі №927/138/18 залишити без змін.

3. Справу №927/138/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді М.А. Дідиченко

Н.Ф. Калатай

Дата складення повного тексту - 28.09.2018 р.