ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2018

Справа № 910/9802/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/9802/18

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»

до

Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про

стягнення 4 597,42 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український папір» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі – відповідач) про стягнення 4 597,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання №383/ДМТЗ-17 від 23.03.2017 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9802/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідач не скористався наданим йому правом, відзив на позовну заяву не надав.

В той же час, 16.08.2018 через відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, яким повідомив господарський суд міста Києва про здійснення ним часткової оплати основного боргу в сумі 493,92 грн.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець) укладено договір №383/ДМТЗ-17 (надалі – Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця, зазначений в спеціфікації, а покупець прийняти і сплатити на умовах договору товар код ДК 021:2015 30199 Паперове канцелярське приладдя та інші паперові вироби (канцтовари паперові), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією, яка узгоджена сторонами в п. 1.1 договору.

В пунктах 3.1, 3.2 договору сторони узгодили, що сума договору становить 780014,50 грн. без ПДВ; ПДВ 20% - 156002,90 грн. Разом з ПДВ – 936017,40 грн. та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених діючим законодавством України.

Порядок здійснення оплати закріплено у Розділі 4 договору, а саме за умовами п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 60 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору. При цьому, сторони дійшли згоди датою оплати товару вважати дату списання грошових коштів з поточного банківського рахунку покупця (п. 4.7 договору).

Пунктами 5.1, 5.2 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP Інкотермс 2000 за адресами вантажоодержувачів. Строк поставки товару заявленими партіями на умовах DDP (згідно Інкотермс 2000) складає 10 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем у будь – який спосіб, передбачений п. 5.1.1 договору.

Транспортні послуги по поставці товару входять у ціну товару (п.5.3 договору).

Товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних та Акту приймання – передавання (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 01.12.2017, даний договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення його печатками та діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного завершення.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 11508,12 грн., що підтверджується видатковими накладними №КЦ-00000234 від 26.02.2018 на суму 3546,00 грн., № КЦ-00000283 від 22.03.2018 на суму 514,50 грн., № КЦ-00000270 від 21.03.2018 на суму 267,54 грн., № КЦ-00000271 від 21.03.2018 на суму 267,54 грн., № КЦ-00000272 від 21.03.2018 на суму 205,80 грн., № КЦ-00000273 від 21.03.2018 на суму 226,38 грн., №КЦ-00000282 від 22.03.2018 на суму 37,20 грн. та № КЦ-00000288 від 22.03.2018 на суму 6443,16 грн., які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками, а також товарно-транспортними накладними та довіреностями, виписаними відповідачем на осіб, які отримували товар.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, щодо оплати поставленого товару, оплату належним чином не здійснив, сплативши лише 6961,50 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка, у зв'язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 4546,62 грн.

17.05.2018 позивач направив відповідачу претензію щодо погашення заборгованості за договором поставки №383/ДМТЗ-17 від 23.03.2017, у відповідь на яку відповідач листом №63/4-3052 від 30.05.2018 повідомив, що оплата буде проведена в максимально стислі строки.

25.05.2018 позивач повторно направив відповідачу претензію щодо погашення заборгованості за договором поставки, втім відповідач отриману претензію залишив без задоволення, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору поставки сторони передбачили, що оплата товару здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної.

Втім, відповідач, у встановлений договором строк, оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив.

Тоді як, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 4546,62 грн. основного боргу.

В той же час, як встановлено судом, після подання позову до суду, відповідач здійснив часткову оплату основного боргу у сумі 493,92 грн., що підтверджено платіжними дорученнями від 27.07.2018 № 12833 на суму 267,54 грн. та від 27.07.2018 № 12835 на суму 226,38 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що сплата основного боргу відповідачем в сумі 493,92 грн. здійснена після подання позову (24.07.2018), провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, інша частина боргу в сумі 4052,70 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за поставлений товар, на підставі наведеної вище норми чинного законодавства, позивачем нараховано, з урахуванням часткових оплат, за період з 30.04.2018 по 24.07.2018 та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 50,80 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за заявлений позивачем період, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у встановленому судом розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.          Провадження у справі в частині стягнення 493,92 грн. основного боргу закрити.

2.          В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення коштів задовольнити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б; ідентифікаційний код 25394112) основний борг в сумі 4052 (чотири тисячі п’ятдесят дві) грн. 70 коп., 3% річних в сумі 50 (п’ятдесят) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено та підписано 25.09.2018.

Суддя                                                                                 Т.В.Васильченко