ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2018 р. Справа № 905/1223/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Донвторресурси, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м.Маріуполь Донецької області

про стягнення заборгованості у розмірі 33 342 733,82 грн., -

За участю представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 23.07.2018р.

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №73/5-79 від 28.12.2017р.

У судовому засіданні 18.09.2018 року оголошено перерву до 04.10.2018 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю Донвторресурси, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м. Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 33 342 733,82 грн., з яких 28 550 845,37 грн. сума основного боргу, 971 475,74 грн. 3% річних, 3 820 412,71 грн. інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 28 550 845,37 грн. та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 256, 257, 526, 530, 549, 550, 610, 625, 691, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 32, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1223/18 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 04.07.2018р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/1223/18.

23 липня 2018 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечив проти позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки відповідач призупинив виконання умов договору, про що повідомив позивача у жовтні 2016 року та не надавав позивачу письмові замовлення, які є підставою для надання останнім послуг за спірним договором, що свідчить про недоговірні відносини, тоді як позивач обґрунтовує свої вимоги посилаючись на договір №14000677 від 01.08.2014р.

14.08.2018 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких позивач спростував твердження відповідача, зазначивши, що лише 20.02.2017р. відповідач повідомив позивача про призупинення виконання вимог спірного договору, отже за період з 01.11.2016р. по 20.02.2017р. договір був дійсний та обовязковим для виконання його умов сторонами, крім того сторонами досягнуто домовленість щодо обєму переробленої продукції, що поставляється позивачем на користь відповідача, що закріплено у додатковій угоді №14 від 01.08.201р. та регламенті взаємодії.

Разом з цим, позивач надав клопотання про залишення відзиву відповідача без розгляду у звязку з пропуском строку його надання встановленого судом.

16.08.2018 року через канцелярію господарського суду Донецької області від позивача надійшли доповнення до заперечень на відзив, в яких позивач зазначив, що факт здійснення відвантаження продукції за період з 01.11.2016р. по 20.02.2017р. підтверджується підписаними актами здачі-приймання наданих послуг на підставі підписаних сторонами накладних, в яких відображено обєм відвантаженої продукції.

19 вересня 2018 року від позивача надійшли на адресу господарського суду Донецької області письмові пояснення від 18.09.2018р. щодо недоведеності відповідачем належними доказами підписання актів приймання передачі наданих послуг не уповноваженими особами, а також заперечив проти відстрочення виконання рішення на один рік, оскільки відповідачем не надано належних доказів в підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У підготовчому судовому засіданні 29.08.2018р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/787/18 до розгляду по суті на 18.09.2018 р.

03 жовтня 2018 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання б/н б/д, в якій відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду на 1 рік з дня прийняття рішення. В обґрунтування зазначених вимог відповідач посилається на захоплення його майна на території проведення антитерористичної операції, скрутне фінансове становище, отже у разі негайного виконання рішення відповідач опиниться в стані банкрутства.

Представник позивач у судовому засіданні 04.10.2018р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив задовольнити клопотання про відстрочення виконання рішення на один рік.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством Єнакієвський металургійний завод (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Донвторресурси (далі Виконавець) укладено договір про надання послуг №14000677, згідно з п.1.1. якого в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Виконавець зобовязується за завданням Замовника, надати послуги на комплексі та ділянці переробки Виконавця з метою отримання продукції, поділ її за наступними фракціями: фракціоний конвертерний шлак агломераційного виробництва 0-15 мм; фракціоний конвертерний шлак доменного виробництва 15-80 мм; фракціоний скрап агломераційного виробництва 0-15 мм; фракціоний скрап доменного виробництва 15-80 мм; скрап та металевий брухт для конвертерного виробництва понад 80 мм, не перевищуючий габаритний розмір 800х500х500 мм (п.1.1.3.-1.1.5. Договору).

Розділом 2 Договору визначено порядок надання послуг.

Так, п.2.11. Договору встановлено, що порядок надання послуг повинен відповідати «Регламенту взаємодії між Замовником та Виконавцем» (Додаток №3), який є невідємною частиною цього Договору (далі Регламент).

Згідно п. 2.12. Договору Обєм надання послуг погоджується щомісячно заявкою Замовника, погодженою Виконавцем не пізніше 27-го числа попереднього місяця.

Умовами п.2.1 Регламенту Замовник не пізніше 27 числа місяця, що передує запланованому видає виконавцю в письмовому вигляді місячний обєм та його щодобовий графік на надання послуг.

Обєм надання послуг, зазначених у п.1.1.3-1.1.5. цього договору складає сумарно 8600 тон на місяць, толеранс +5% (п. 2.12.1. Договору в редакції додаткової угоди №14 від 01.08.2016р.).

Відповідно до пп.3.1.1. та 3.1.2. п.3.1. Договору в редакції додаткової угоди №14 від 01.08.2016р., послуги надаються Виконавцем в наступні строки: початок з моменту підписання договору сторонами; закінчення: 31.12.2017р.

За приписами п. 4.1. Договору в редакції додаткової угоди №14 від 01.08.2016р. сумарна вартість послуг за цим Договором складає 6 280 305,56 грн. без ПДВ на місяць на обєми, зазначені в п.2.12.1, 2.12.2 цього Договору.

Пунктом 5.1. Договору здача приймання послуг оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Обєм відвантаженої продукції відображається в акті здачі-прийманні наданих послуг на підставі підписаних сторонами накладних (п.5.2. Договору).

Умовами п.6.3. Договору в редакції додаткової угоди №14 від 01.08.2016р. визначено, що вартість послуг, наданих за цим договором, сплачується Замовником протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг та отримання від Виконавця рахунку на оплату.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р. (п. 9.1. Договору в редакції додаткової угоди №10 від 31.12.2015р.).

Договір підписаний Сторонами у встановленому порядку.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 28 550 845,37 грн., що підтверджується актами надання послуг №52, №53, №54 №55, №56 від 30.11.2016р., №57, №58, №59, №60, №61 від 31.12.2016р., №1, №2, №3, №4 від 31.01.2017р., №6, №7, №8, №9, №10 від 21.02.2017р., підписаними відповідачем без зауважень.

Факт здійснення переробки позивачем конверторного шлаку та відвантаження переробленої продукції відповідачу також підтверджується накладними про прийняття до перевезення УЗТ (а.с. 159-250 т.1, а.с. 1-4 т.2), на яких міститься підписи та печатка відповідача.

Позивачем виставлено рахунки на оплату №11 від 30.11.2016р. на суму 6 349 584,97 грн., №12 від 31.12.2016р. на суму 9 618 800,96 грн., №1 від 31.01.2017р. на суму 7 693 792,98 грн. та №2 від 21.02.2017р. на суму 4 888 665, 46 грн.

Листом №73/03-56 від 15.02.2017р. відповідач, у звязку з проведенням АТО та з причин вимушеної зупинки виробництва, повідомив позивача про призупинення робіт з переробки конвертерного шлаку з 19год. 00 хв. 20.02.2017р.

11 травня 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією №1, в якій вимагав сплати заборгованості у розмірі 28 550 845,37 грн. у строк до 21.05.2017р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 28 550 845,37 грн. та внаслідок чого позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних, останній звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні Відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та іншими актами господарського законодавства, Цивільним кодексом України, а також умовами договору №14000677 від 01.08.2014р.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм Глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст.857 ЦК України встановлено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Статтею 854 Цивільного кодексу Країни встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, укладений між Позивачем та Відповідачем договір про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього зобов'язань, визначених його умовами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р. виконав належним чином, що підтверджується актами надання послуг №52, №53, №54 №55, №56 від 30.11.2016р., №57, №58, №59, №60, №61 від 31.12.2016р., №1, №2, №3, №4 від 31.01.2017р., №6, №7, №8, №9, №10 від 21.02.2017р., підписаними відповідачем без зауважень.

Доказів заперечень з боку відповідача щодо обсягу та якості наданих послуг, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від здійснення оплати наданих послуг протягом 90 календарних днів з моменту підписання актів здачі-приймання наданих послуг згідно з п. 6.3. спірного Договору.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, і Відповідачем, всупереч ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу належних доказів іншого до матеріалів справи не надано, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за спірним договором утворилась та має місце заборгованість Відповідача в сумі 28 550 845,37 грн.

Таке невиконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив виконання відповідних грошових зобов'язань у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Отже, беручи до уваги встановлений судом факт надання позивачем послуг з переробки конвертного шлаку, вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг №14000677 від 01.08.2014р. є правомірними, доведені належним чином та відповідачем не спростовані, з огляду на що, на позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 28 550 845,37 грн. підлягають задоволенню повністю.

Посилання відповідача про призупинення виконання умов договору з жовтня 2016 року, спростовуються наявним в матеріалах справи листом №73/03-56 від 15.02.2017р. про призупинення робіт з переробки конвертерного шлаку з 19год. 00 хв. 20.02.2017р.

Крім того, посилання відповідача на не підтвердження факту здійснення відвантаження переробленої продукції спростовується наявними в матеріалах справи накладними про вагонне та подобове відвантаження продукції, які підтверджують обєм відвантаженої продукції відповідачеві (а.с. 159-250 т.1, а.с. 1-4 т.2).

Посилання відповідача на те, що ним не здійснювалось замовлення на виконання робіт спростовано наявним в матеріалах справи (а.с. 136-139) замовленнями. "Потреба ПАТ «ЄМЗ» в продуктах переробітки конвертеного шлаку", узгоджена повноваженими особами позивача і відповідача.

Також є необґрунтованими посилання відповідача на відсутність зобовязань з оплати виконаних позивачем робіт у звязку з порушенням позивачем умов п. 6.3 договору щодо направлення йому рахунків на оплату з таких підстав.

Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку оплатити виконані роботи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-3902к09 від 29.09.2009р. та у постанові Вищого господарського суду України №910/26157/15 від 24.05.2016.

Крім того, посилання на підписання актів приймання передачі наданих послуг не уповноваженими особами відповідача, останнім належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог щодо 3% річних за період з березня 2017р. по травень 2018р., суд дійшов висновку, що їх розмір є арифметично вірним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 971 475,74 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем надано розрахунок індексу інфляції за актами №1, №2, №3, №4 від 31.01.2017р. та №6, №7, №8, №9, №10 від 21.02.2017р. за березня 2017р. по травень 2018р., однак зазначений період не є вірними, оскільки індекс інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, що кореспондується з приписами абз.3 п.3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Таким чином, Позивач повинен був нарахувати індекс інфляції за актами №1, №2, №3, №4 від 31.01.2017р. та №6, №7, №8, №9, №10 від 21.02.2017р. починаючи з березня 2017р., враховуючи строк оплати зазначених актів протягом 90 календарних днів з моменту їх підписання.

Враховуючи зазначене, здійснивши перерахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації за вказані періоди, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 3 586 406,36 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік з дня прийняття рішення, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною третьою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно положень ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, в обґрунтування свого клопотання про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі відповідач посилається на наявність обставин, що ускладнюють повне та негайне виконання рішення суду, зокрема: знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, захоплення виробничих потужностей, майна та первинної документації підприємства, перебування останнього у дуже скрутному становищі, відсутність коштів для погашення суми заборгованості перед позивачем.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем до справи надано копії податкової декларації з податку на прибуток підприємства, звіт про фінансовий стан на 31.12.2017р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зокрема, за доданими відповідачем до справи документами відсутні відомості щодо стану рахунків підприємства станом на момент звернення до суду із заявою відстрочення виконання рішення суду, іншого майна, що унеможливлює суд обєктивно оцінити фінансовий стан підприємства.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що відповідачем не визначено способів, обставин, які нададуть змогу виконати судове рішення після закінчення періоду відстрочення.

Таким чином, обставини, якими відповідач обґрунтовує заяву про відстрочку виконання судового рішення, не є винятковими, такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення, а сам по собі скрутний матеріальний стан відповідача не свідчить про виключність обставин, з яким пов'язується відстрочення виконання рішення.

Крім того судом встановлено, що прострочення виконання зобовязання триває більше року та приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області по справі підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Донвторресурси, м. Київ

до ОСОБА_1 акціонерного товариства Єнакієвський металургійний завод, м.Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 33 342 733,82 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Ілліча, 54, блок 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донвторресурси (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9А, оф. 369; ) заборгованість у розмірі 33 318 184,79 грн., з яких 28 550 845,37 грн. сума основного боргу, 971 475,74 грн. 3% річних, 3 795 863,68 грн. інфляційні витрати, судовий збір у розмірі 499 790,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо пеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 05.10.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/