РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018Справа № 910/8749/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Медіка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Техноком-3"

про стягнення 38705,40 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Медіка" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Техноком-3" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 38 705, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 61-17/01/18 від 17.01.2018 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-МЕДІКА» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-МЕДІКА» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази сплати судового збору у розмірі 1 762, 00 грн. за новими реквізитами.

23.07.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-МЕДІКА» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.07.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 19.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 24.07.2018, з відміткою «немає».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Крім того, частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливость ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 24.07.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Медіка" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноком-3" (далі - покупець), укладено договір поставки № 61-17/01/18, умовами якого передбачено, що сторони домовились про співпрацю з дистрибуції товару, для чого постачальник приймає на себе зобов'язання з поставки товару покупцю згідно замовлень останнього, а покупець здійснює діяльність з дистрибуції товару іншим дистриб'юторам, аптечним та лікувально-профілактичним закладам, виробникам (окрім роздрібної торгівлі) на умовах, що визначені цим договором (п.3.1. договору).

Загальний асортимент та ціна одиниці товару визначається у специфікації (п.4.1. договору).

Згідно з п.5.1. договору поставка товару здійснюється партіями згідно замовлень покупця погоджених постачальником.

Кількість товару, який поставлено за цим договором, зазначається у накладних (товарно-транспортних накладних) (п.5.2. договору).

Відповідно до п.6.1. договору визначення умов поставки партії товару здійснюється сторонами шляхом оформлення та узгодження замовлення.

Остаточний асортимент, кількість товару, ціна одиниці товару та загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, визначається у накладних (товарно-транспортних накладних), підписаних сторонами (п.6.4. договору).

Загальна сума договору визначається в національній валюті України та дорівнює загальній вартості товару, який поставлено постачальником покупцю за цим договором (п.7.1. договору).

Відповідно до п.8.2. право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання накладних (товарно-транспортних накладних).

Датою поставки (отримання) товару є дата підписання видаткової/товарно-транспортної накладної, згідно якої товар прийнято покупцем (п.8.3. договору).

Оплата товару здійснюється в національній валюті України шляхом сплати покупцем грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п.14.1. договору).

Згідно з п.14.2. договору розрахунок за поставлений покупцю товар обсягом до 50 (п'ятдесяти) тис. грн. в місяць здійснюється покупцем по факту його реалізації. Оплата реалізованого товару має бути проведена покупцем протягом 30 календарних днів з дати надання постачальнику інформації про обсяги реалізації товару за звітний місяць, на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Інформація про обсяги реалізації покупцем в поточному місяці придбаного за цим договором товару надається постачальнику не пізніше 5 числа наступного місяця за допомогою засобів електронного зв'язку або шляхом доступу внутрішній сайт покупця (п.14.4. договору).

Датою оплати є дата надходження суми оплати на рахунок постачальника (п.14.6. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і діє до 31.12.2018 включно, з урахуванням наступного: - щодо виконання зобов'язань, які випливають з оплати товару, - до повного їх виконання; - щодо виконання зобов'язань за розділами 12, 13 Договору, - протягом всього строку наявності товару у покупця та виконання постачальником відповідних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором № 61-17/01/18 від 17.01.2018 в частині поставки товару виконав, що підтверджується видатковими накладними №14 від 18.01.2018 на суму 1 020, 00 грн. та №15 від 18.01.2018 на суму 37 685, 40 грн., які підписані сторонами договору та скріплені печатками.

Проте, відповідач в порушення умов договору за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 38 705, 40 грн.

Листом вих. №15 від 26.03.2018 позивач надіслав відповідачу рахунки на оплату №14 від 18.01.2018 на суму 1 020, 00 грн. та №15 від 18.01.2018 на суму 37 685, 40 грн. із проханням оплатити їх до 10.04.2018.

Листами вих. №12 від 26.03.2018 та вих. №13 від 26.03.2018 позивач надіслав на адресу відповідача акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018 по 19.03.2018 із зазначенням суми боргу у розмірі 38 705, 40 грн. та повідомив відповідача, що у разі відмови від підписання зазначених актів та відсутності відповідних письмових обґрунтувань щодо відмови від підписання актів, сума боргу, зазначена у такому акті, вважатиметься повністю та остаточно узгодженою.

Відповідач на вищезазначені листи відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема щодо погашення заборгованості у розмірі 38 705, 40 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договір № 61-17/01/18 від 17.01.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором № 61-17/01/18 від 17.01.2018 в частині поставки товару виконав, що підтверджується видатковими накладними №14 від 18.01.2018 на суму 1 020, 00 грн. та №15 від 18.01.2018 на суму 37 685, 40 грн., які підписані сторонами договору та скріплені печатками.

Проте, відповідач в порушення умов договору за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 38 705, 40 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п.14.2. договору розрахунок за поставлений покупцю товар обсягом до 50 (п'ятдесяти) тис. грн. в місяць здійснюється покупцем по факту його реалізації. Оплата реалізованого товару має бути проведена покупцем протягом 30 календарних днів з дати надання постачальнику інформації про обсяги реалізації товару за звітний місяць, на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

При цьому, п.14.4. договору визначено, що інформація про обсяги реалізації покупцем в поточному місяці придбаного за цим договором товару надається постачальнику не пізніше 5 числа наступного місяця за допомогою засобів електронного зв'язку або шляхом доступу внутрішній сайт покупця.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним п.14.4. договору щодо своєчасного надання постачальнику інформації про обсяги реалізації покупцем в поточному місяці придбаного за цим договором товару.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до п. 8.2. договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання накладних (товарно-транспортних накладних).

Датою поставки (отримання) товару є дата підписання видаткової/товарно-транспортної накладної, згідно якої товар прийнято покупцем (п. 8.4. договору).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Листом вих. №15 від 26.03.2018 позивач надсилав відповідачу рахунки на оплату №14 від 18.01.2018 на суму 1 020, 00 грн. та №15 від 18.01.2018 на суму 37 685, 40 грн. із проханням оплатити їх до 10.04.2018, що підтверджується описом вкладення до експрес накладною та копією фіскального чеку від 27.03.2018.

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару, оскільки на дату винесення судового рішення заборгованість не погашена.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 61-17/01/18 від 17.01.2018 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 38705,40 грн. підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Медіка" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком-3" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 19, ідентифікаційний код - 22901123) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Медіка" (34100, Рівненська обл., м. Дубровиця, вул. Березова, 102, ідентифікаційний код - 40551463) 38 705 (тридцять вісім тисяч сімсот п'ять) грн. 40 коп. - заборгованості та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С. О. Щербаков