КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Справа№ 910/3706/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Серзі І.С.

за участі представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 року у справі № 910/3706/18 (повний тест рішення складено та підписано 09.07.2018.) (суддя: Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»

до Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ»

про стягнення 46 335,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» про стягнення 312967,02 грн., з яких: борг у розмірі 260380,14 грн., три відсотки річних у сумі 4570,86 грн., пеню у розмірі 31467,11 грн. та інфляційні втрати у сумі 16548,91 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 25.06.2018 року у справі № 910/3706/18 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» на користь Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» пеню у розмірі 17053,15 грн., 3% річних у розмірі 5769,33 грн., інфляційні втрати у розмірі 23513,38 грн. та судовий збір у розмірі 695,04 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Дочірне підприємство «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 року у справі № 910/3706/18 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 розгляд справи призначено на 29.08.2018.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 у зв'язку з перебування судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду для розгляд справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2018 відкрито апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що справа є малозначною в розумінні п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, а сторони не обґрунтували необхідність розгляду справи з викликом представників сторін, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

11.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (продавець) та Дочірнім підприємством «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» (покупець) був укладений договір №17-219-РО купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2017 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 98,0 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: квітень - 35,0 тис. куб. м., травень - 20,0 тис. куб. м., червень - 15,0 тис. куб. м., липень - 8,0 тис. куб. м., серпень - 10,0 тис. куб. м., вересень - 10,0 тис. куб. м.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом.

На виконання умов договору, позивач протягом квітня-вересня 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 260380,14 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2017, від 31.05.2017, від 30.06.2017, від 31.07.2017, від 31.08.2017, від 30.09.2017.

Згідно із п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позов мотивовано тим, що відповідач прострочив виконання зобов'язання за Договором №17-219-РО купівлі-продажу природного газу від 11.04.2017 в частині оплати за переданий позивачем природний газ, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 260380,14 грн.

Під час розгляду справи, позивачем у зв'язку із оплатою 12.04.2018 відповідачем заборгованості за договором №17-219-РО купівлі-продажу природного газу від 11.04.2017 у розмірі 260380,14 грн. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 17053,15 грн., 3% річних у розмірі 5769,33 грн. та інфляційні втрати у сумі 23513,38 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов'язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача прийняти природний газ в обсязі погодженого сторонами та оплатити його вартість.

На виконання взятих на себе зобов'язань за Договором №17-219-РО купівлі-продажу природного газу від 11.04.2017 позивач протягом квітня-вересня 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 260380,14 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2017, від 31.05.2017, від 30.06.2017, від 31.07.2017, від 31.08.2017, від 30.09.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу та остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач здійснив погашення заборгованості у розмірі 260380,14 грн. за договором 12 квітня 2018 року.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідачем допущено прострочення оплати на загальну суму 260380,14 грн. за поставлений позивачем природний газ.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку із простроченням оплати вартості поставленого природного газу позивачем заявлено до стягнення з відповідача (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) пеню у розмірі 17053,15 грн., 3% річних у розмірі 5769,33 грн. та інфляційні втрати у сумі 23513,38 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений природний газ передбачена у пункті 7.2. Договору, згідно із яким сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із розрахунку, доданого до заяви про зменшення позовних вимог, позивач нараховує пеню у сумі 17053,15 грн. (у розмірі облікової ставки Національного банку України) за періоди з 26.05.2017 по 25.11.2017, 27.06.2017 по 26.12.2017, з 26.07.2017 по 25.01.2018, з 26.08.2017 по 24.02.2018, з 26.09.2017 по 11.04.2018, з 26.10.2017 по 11.04.2018.

Також у відповідності до доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку, позивач нарахував 3% річних за періоди з 26.05.2017 по 11.04.2018, з 27.06.2017 по 11.04.2018, з 26.07.2017 по 11.04.2018, з 26.08.2017 по 11.04.2018, з 26.09.2017 по 11.04.2018, з 26.10.2017 по 11.04.2018 та інфляційні втрати за загальний період з червня 2017 року по березень 2018 року.

Розрахунок пені у сумі 17053,15 грн., інфляційних втрат у сумі 23513,38 грн. та 3% річних у сумі 5769,33 грн. є арифметично правильним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення вказаних сум.

У відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, позивач посилається на скрутне фінансове становище та нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Однак, як встановлено судом вище, нарахування пені згідно із розрахунку доданого до заяви про зменшення позовних вимог, здійснено позивачем у розмірі облікової ставки Національного банку України як це визначено у п. 7.2. Договору.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання). Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі №908/1453/14.

Однак, всупереч наведеного наявності виняткових обставин для зменшення розміру неустойки відповідачем не наведено, про що вказав суд першої інстанції у своєму рішенні, а тому враховуючи обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставини на які посилається відповідач не є відкладальними обставинами, які звільняють його від обов'язку належним чином виконати виконувати зобов'язання за Договором, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 року у справі № 910/3706/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 року у справі № 910/3706/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги з дотриманням положень ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 28.09.2018.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова