ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018 Справа №910/4395/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Палюх Г.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

про стягнення 48 843 грн. 01 коп.

за участю представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився

Обставини розгляду справи. 11.04.2018 на розгляд Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, Донецька область до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, стягнення 48 843 грн. 01 коп.

Ухвалою від 16.04.2018 Господарський суд м. Києва залишив позовну заяву без руху.

25.04.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» надійшла заява про усунення недоліків (вх. №01-37/26772/18 від 25.04.2018).

27.04.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшло клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області (вх. №01-37/27615/18 від 27.04.2018)..

Ухвалою від 07.05.2018 Господарський суд м. Києва передав справу за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою від 23.05.2018 Господарський суд Львівської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 18.06.2018.

04.06.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшли відзив на позовну заяву (вх. №19936/18 від 04.06.2018) та заява про застосування наслідків пропуску позовної давності (вх. №19937/18 від 04.06.2018).

Ухвалою від 18.06.2018 у зв’язку із неявкою представників сторін суд відклав підготовче засідання на 09.07.2018.

Ухвалою від 09.07.2018 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 20.08.2018.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 20.08.2018 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.09.2018.

Ухвалою від 04.09.2018 розгляд справи було відкладено на 17.09.2018.

Стороні роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці позивачем було направлено вантажоодержувачу вантаж, а саме - вугілля кам’яне марки Г (Г2) О-100, зокрема, за залізничною накладною №52377322 у вагоні №53034088 масою 68 900 кг та у вагоні №53830634 масою 68 000 кг, за залізничною накладною №52379690 у вагоні №56253867 масою 68 600 кг. На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 14.10.2017 було складено комерційні акти №450003/370, №450003/371, №450003/372. Відповідно до комерційного акту №450003/370 за результатами переважування у вагоні №53034088 було виявлено недостачу вантажу масою 10 300 кг. Згідно комерційного акту №450003/371 за результатами переважування у вагоні №53830634 було виявлено недостачу вантажу масою 6 050 кг. Відповідно до комерційного акту №450003/372 за результатами переважування у вагоні №56253867 було виявлено недостачу вантажу масою 8 200 кг. Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, з урахуванням норми природної втрати (2%), недостача вантажу у вагоні №53034088 становить 8 922 кг загальною вартістю 21 319 грн. 83 коп., недостача вантажу у вагоні №53830634 становить 4 690 кг загальною вартістю 11 207 грн. 13 коп., недостача вантажу у вагоні №56253867 становить 6 828 кг загальною вартістю 16 316 грн. 05 коп. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача вартість недостачі вугілля у розмірі 48 843 грн. 01 коп. та судові витрати.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні даного позову, мотивуючи тим, що відповідно до законодавства під час розрахунку недостачі вантажу необхідно враховувати норму природної втрати, яка становить 2% маси, зазначеної у перевізних документах. Також зазначив, що обов’язковою підставою для відшкодування збитків є їх реальна наявність, тобто реально завдана шкода. Жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано і в матеріалах справи не містяться. Згідно з даними комерційних актів, не виявлено пошкодження захисних пломб (ЗПП), вагони у технічному відношенні – справні, відомостей щодо опису обставин про не збережене перевезення немає. Оскільки вина відповідача відсутня, останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Крім того, відповідач посилається також на відсутність усіх елементів складу правопорушення, що унеможливлює стягнення з нього збитків. Також просив застосувати наслідки пропуску позивачем спеціальної позовної давності.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 11.10.2017 та 12.10.2017 зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці відправником ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (позивач) за залізничною накладною №52377322 від 11.10.2017 на адресу відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» (одержувач вантажу) було направлено у вагоні №53034088 вантаж: вугілля кам’яне марки Г (Г2) О-100 масою 68 900 кг, у вагоні №53830634 вантаж: вугілля кам’яне марки Г (Г2) О-100 масою 68 000 кг, за залізничною накладною №52379690 від 12.10.2017 у вагоні №56253867 вантаж: вугілля кам’яне марки Г (Г2) О-100 масою 68 600 кг,

14.10.2017 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагонах №53034088, №53830634 та №56253867, за результатами якої встановлено недостачу вантажу у вищевказаних вагонах. Про даний факт складено комерційні акти №450003/370, №450003/371 та №450003/372 від 14.10.2017 за формою ГУ-22. У розділі А зазначених комерційних актів вказано про те, що вагони є технічно справними.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту №450003/370 від 14.10.2017 зазначено, що при переважуванні вагону №53034088 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось: вага брутто – 79 300 кг, тара – 20 700 кг, вага нетто – 58 600 кг, що менше ваги вказаної в документі на 10 300 кг. Навантаження вантажу на рівні бортів, маркування із застосуванням катку. За рухом поїзда над 1-6 люками є поглиблення вантажу довжиною – 9,0 м, по ширині вагону, глибиною – 0,6 м. В місці поглиблення маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, безлюковий. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує, у вагоні вмістися зміг би.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту №450003/371 від 14.10.2017 зазначено, що при переважуванні вагону №53830634 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось: вага брутто – 81 950 кг, тара – 20 000 кг, вага нетто – 61 950 кг, що менше ваги вказаної в документі на 6 050 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 20 см, маркування із застосуванням катку. За рухом поїзду є поглиблення вантажу: над 1-4 люками довжиною – 6,0 м, по ширині вагону, глибиною – 0,5-0,6 м, над 7 люком довжиною – 1,5 м, по ширині вагону, глибиною – 0,4 м. В місцях поглиблень маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, безлюковий. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує, у вагоні вмістися зміг би.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту №450003/372 від 14.10.2017 зазначено, що при переважуванні вагону №56253867 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось: вага брутто – 82 600 кг, тара – 22 200 кг, вага нетто – 60 400 кг, що менше ваги вказаної в документі на 8 200 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 20 см, маркування із застосуванням катку. За рухом поїзду над 1-4 люками є поглиблення вантажу довжиною – 5,0 м, по ширині вагону, глибиною – 0,7 м. В місці поглиблення маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує, у вагоні вмістися зміг би.

Згідно з довідкою про вартість вугільної продукції, вартість 1 (однієї) тони вугільної продукції, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагонах №53034088, №53830634 згідно накладної №52377322, у вагоні №56253867 згідно накладної №52379690 складає 2 389 грн. 58 коп. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до поданого позивачем розрахунку, загальна вартість недостачі у вагоні №53034088 становить 21 319 грн. 83 коп. (8 922 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 2%) х 2 389 грн. 58 коп. (вартість 1 т вугілля з ПДВ), у вагоні №53830634 становить 11 207 грн. 13 коп. (4 690 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 2%) х 2 389 грн. 58 коп. (вартість 1 т вугілля з ПДВ), у вагоні №56253867 становить 16 316 грн. 05 коп. (6 828 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 2%) х 2 389 грн. 58 коп. (вартість 1 т вугілля з ПДВ),

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов’язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно до ст. 6 Статуту, накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Отже, відповідно до договору перевезення, яким згідно із статтею 6 Статуту залізниць України є залізнична накладна, залізницею надавалися послуги по перевезенню вантажів.

У разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 ст. 23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як зазначалося вище, в комерційних актах №450003/370, №450003/371 та №450003/372 від 14.10.2017 зафіксовано факт незбереження прийнятого до перевезення вугілля.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов’язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого відповідачем не доведено.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони №53034088, №53830634 та №56253867 мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Відповідачем не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов’язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Отже, обґрунтованим є розрахунок позивача щодо нестачі вантажу у вагоні:

- №53034088 в розмірі 8 922 кг: 68 900 х 2% = 1 378 кг; 68 900 кг – 1 378 кг – 58 600 кг = 8 922 кг - недостача вантажу;

- №53830634 в розмірі 4 690 кг: 68 000 х 2% = 676 кг; 68 000 кг – 1 360 кг – 61 950 кг = 4 690 кг - недостача вантажу;

- №56253867 в розмірі 6 828 кг: 68 600 х 2% = 1 372 кг; 68 600 кг – 1 372 кг – 60 400 кг = 6 828 кг - недостача вантажу;

Відповідно до довідки вантажовідправника, долученої до матеріалів справи, вартість 1 (однієї) тонни вугільної продукції, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагонах №53034088, №53830634 згідно накладної №52377322, у вагоні №56253867 згідно накладної №52379690 складає 2 389 грн. 58 коп. з урахуванням ПДВ.

Таким чином, відповідно до проведеного позивачем розрахунку, вартість втраченого вантажу:

- у вагоні №53034088 становить 21 319 грн. 83 коп. (2 389,58 грн. х 8 922 кг = 21 319 грн. 83 коп.);

- у вагоні №53830634 становить 11 207 грн. 13 коп. (2 389,58 грн. х 4 690 кг = 11 207 грн. 13 коп.);

- у вагоні №56253867 становить 16 316 грн. 05 коп. (2 389,58 грн. х 6 828 кг = 16 316 грн. 05 коп.

Викладені відповідачем у відзиві заперечення не спростовують позовних вимог, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст. 110 Статуту залізниць України, ч. 2 ст. 23 Законом України «Про залізничний транспорт», ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Згідно ст. 130 Статуту залізниць України право на пред’явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред’явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред’явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред’явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України на залізничних накладних №52377322 та №52379690 міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго», скріплений печаткою вантажоодержувача, який свідчить про передачу права на пред’явлення позову ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника.

Відповідач у клопотанні, поданому через канцелярію суду, заявив про застосування наслідків пропуску позовної давності з огляду на те, що комерційні акти складено 14.10.2017, а позов до суду було подано 23.04.2018, тобто після спливу 6 місяців.

Відповідно до 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до підпункту «ж» ст. 134 Статуту залізниць України строк позовної давності обчислюються з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, яким у даній справі є день складення комерційних актів, а саме 14.10.2017.

Таким чином, шестимісячний термін для заявлення позову про стягнення вартості недостачі вантажу розпочав свій перебіг з 14.10.2017 та завершився 14.04.2018.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв’язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була подана позивачем 06.04.2018, що підтверджується штемпелем відділення зв’язку на конверті, у якому позовна заява надійшла до суду, тобто, в межах шестимісячного строку, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про пропуск позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням змісту комерційних актів, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобов’язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 908, 909, 924 ЦК України, ст.ст. 306, 314 ГК України, ст.ст. 12, 23, 24 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 6, 31, 110, 114, 115, 129, 130, 133 Статуту залізниць України та ст.ст. 2, 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити.

2.          Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 (ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, вул. Київська, 1, Донецька область (ідентифікаційний код 00176472) 48 843 грн. 01 коп. вартості недостачі вантажу, 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

3.          Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

4.          Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.09.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.