РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 м. Київ Справа № 910/9622/18

За позовом: приватного підприємства "СВІТЛО-ТЕХНІЧНІ СИСТЕМИ";

до: фізичної особи-підприємця ЛІТВІНОВОЇ ОКСАНИ ВОЛОДИМИРІВНИ;

про: стягнення 8.907,47 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "СВІТЛО-ТЕХНІЧНІ СИСТЕМИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця ЛІТВІНОВОЇ ОКСАНИ ВОЛОДИМИРІВНИ (далі - відповідач) про стягнення 8.907,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 08.02.2013 № ПС0209, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 8.907,47 грн., з яких: 1.802,85 грн. - 3 % річних та 7.104,62 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9622/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням спливу позовної давності.

Також відповідачем подана до суду заява про застосування строків позовної давності.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 08.02.2013 № ПС0209 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передавати у зумовлені строки відповідачу товари, а відповідач зобов'язується прийняти і сплатити за них встановлену цим договором грошову суму (п. 1.1 Договору).

Пунктом 9.1 Договору визначено, що відповідач оплачує поставлені товари протягом чотирнадцяти календарних днів з дати поставки відповідного товару.

Положеннями п. 12.1 Договору передбачено, що цей договір вступає в дію з дати його укладення обома сторонами і діє на протязі одинадцяти календарних місяців. (тобто до 08.01.2014).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 43.148,68 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 12.03.2013 № 95 на суму 36.061,41 грн.;

- від 23.05.2013 № 174 на суму 644,19 грн.;

- від 31.07.2013 № 288 на суму 944,66 грн.;

- від 30.08.2013 № 381 на суму 5.498,42 грн.

В подальшому відповідачем було здійснено повернення товару на загальну уму 23.135,34 грн.

Вказані обставини призвели до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 20.013,34 грн., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 05.08.2014, який підписаний сторонами та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 1.802,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 7.104,62 грн. в період з 18.07.2015 по 17.07.2018.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, враховуючи положення п. 9.1 Договору, строк позовної давності по заборгованості відповідача за укладеним між сторонами спору Договором, а саме за накладними:

- від 12.03.2013 № 95 на суму 36.061,41 грн. - закінчився 27.03.2016;

- від 23.05.2013 № 174 на суму 644,19 грн. - закінчився 07.06.2016;

- від 31.07.2013 № 288 на суму 944,66 грн. - закінчився 15.08.2016;

- від 30.08.2013 № 381 на суму 5.498,42 грн. - закінчився 16.09.2016.

Таким чином, станом на день подання даного позову до суду (19.07.2018) строк позовної давності, за вказаною основною заборгованістю відповідача перед позивачем за Договором, сплив.

В свою чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Так між сторонами спору підписаний акт звірки взаємних розрахунків станом на 05.08.2014.

Відтак, строк позовної давності переривався, враховуючи вчинення відповідачем дій, направлених на виконання зобов'язання за Договором.

Проте, за вказаним актом звірки взаємних розрахунків станом на 05.08.2014, строк позовної давності закінчився 05.08.2017, в той час коли позов поданий до суду 19.07.2018.

Відповідно до п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1.802,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 7.104,62 грн. за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором поза межами строку позовної давності.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац