ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 Справа №914/460/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., при секретарі М. Фарина розглянувши матеріали

позовної заяви: ФОП - Очеретнюк Василь Володимирович, с.Поляни, Збаразького р-ну, Тернопільської обл.

до відповідача: Приватне підприємство «Зорепад-Люкс», м. Львів

про стягнення 110 080,59грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гомзяк О.П. -керівник

Судом роз'яснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

встановив:

Позов заявлено ФОП - Очеретнюк Василь Володимирович, с.Поляни, Збаразького р-ну, Тернопільської обл. до Приватного підприємства «Зорепад-Люкс», м. Львів про стягнення 110 080,59грн.

Ухвалою суду від 16.03.18 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 11.04.18 р. Ухвалою суду від 11.04.18 р. у зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 25.04.18 р. Ухвалою суду від 25.04.18 р. розгляд справи відкладено на 10.05.17 р. Ухвалою суду від 10.05.18 р. судом ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.18 р. Ухвалою суду від 23.05.18 р. підготовче судове сідання відкладено на 13.06.18 р. Ухвалою суду від 13.06.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 04.07.18 р. Ухвалою суду від 04.07.18 р. підготовче судове засідання відкладено на 25.07.18 р. Ухвалою суду від 25.07.18 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.09.18 р. Ухвалою суду від 06.09.18 р. судовий розгляд справи відкладено на 28.09.18 р. Ухвалою суду від 28.09.18 р. судовий розгляд справи відкладено на 04.10.18 р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами існують договірні відносини на поставку товару (договір поставки №261 від березня 2017 р.). Згідно умов договору позивач зобов'язався поставити відповідачу товар власного виробництва, визначений у розхідних накладних, які є невід'ємною частиною договору, а відповідач прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку та на умовах, передбачених договором. Однак, зазначив позивач, відповідачем, отриманий товар оплачений лише частково, в результаті чого станом на день подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 110 080,59грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив зсилаючись на те, що між позивачем та відповідачем договір на поставку товару укладено не було, оскільки згоди з усіх положень договору сторонами не досягнуто. Господарські відносини між сторонами існували, поставка відбувалася і оплата відповідачем проводилася, однак це не були відносини щодо поставки товару, а підприємством відповідача надавалися позивачу послуги щодо транспортування товару до мережі магазинів «Сільпо», які позивачем не оплачувалися. Просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заяви і клопотання сторін.

10.05.18 р. відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов за вх.№16381/18 проти задоволення позовних вимог.

23.05.18 р. позивачем подано відповідь на відзив за вх.№18422/18.

24.07.2018р. відповідачем подано письмові заперечення за вх.№27483/18.

Обставини справи.

Як стверджує позивач, між ФОП Очеретнюк Василем Володимировичем, м.Тернопіль- продавець та Приватним підприємством «Зорепад-Люкс», м. Львів-покупець укладено договір поставки №261 березнем 2017 р.

Згідно умов договору продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) товар власного виробництва, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Найменування, асортимент та специфікація товару, що продається, вказується в розхідних накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору замовлення на товар оформляється заявкою. Заявка подається не пізніше, як за 5-ть робочих днів до дати поставки товару. В заявці покупець зобов'язаний вказати: асортимент товару, кількість, об'єм, строк або дату поставки, місце доставки товару.

Відповідно до п.4.1 договору визначено, що остаточна сума договору буде визначена за даними розхідних накладних фактичних поставок. Ціна товару встановлюється на кожне окреме замовлення і вказується в накладних на кожне найменування товару (п.4.2 договору).

Відповідно до п.3.11 договору передбачено, що дата поставки товару визначається в Специфікаціях до договору.

Оплата за товар, відбувається не пізніше 45 календарних дня з дати його отримання покупцем, у безготівковому вигляді шляхом перерахунку коштів на рахунок продавця (п.5.1 договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 289 917,98грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №368 від 10.03.2017р. на суму 49 416,19грн., товарно-транспортною накладною №Р368 від 10.03.2017р.;

- видатковою накладною №514 від 30.03.2017р. на суму 7 921,20грн., товарно-транспортною накладною №Р511 від 30.03.2017р.;

- видатковою накладною №564 від 06.04.2017р. на суму 71 248,80грн., товарно-транспортною накладною №Р564 від 06.04.2017р.;

- видатковою накладною №863 від 20.05.2017р. на суму 78 164,40грн., товарно-транспортною накладною №Р863 від 20.05.2017р.;

- видатковою накладною №1227 від 05.07.2017р. на суму 22 137,79грн., товарно-транспортною накладною №Р1227 від 05.07.2017р.;

- видатковою накладною №1323 від 19.07.2017р. на суму 29 731,20грн., товарно-транспортною накладною №Р1323 від 19.07.2017р.;

- видатковою накладною №1546 від 14.08.2017р. на суму 31 298,40грн., товарно-транспортною накладною №Р1546 від 14.08.2017р.

Позивач направив на адресу претензію від 11.12.2017р., яку відповідач залишив поза увагою.

Відповідач проти позову заперечив, вважає, що між сторонами договір поставки №261 за березень 2017 р. не був укладений, оскільки усі істотні умови договору між сторонами не були досягнуті. Господарські відносини між сторонами відбувались, як стверджує відповідач, не по договору купівлі-продажу, а відповідачем надавались послуги зберігання товару та послуги транспортного експедирування в мережі супермаркетів «Сільпо» товару позивача. Таким чином, між сторонами існували усні домовленості, а надані відповідачем послуги мали оплачуватися на бартерній основі, тобто за надані послуги зберігання, транспортування, мерчендайзингу позивач мав передавати товар відповідачу, як оплату за надані відповідачем послуги.

Оцінка суду.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Матеріалами справи встановлено, що звернувшись з позовною заявою до суду, позивач стверджує, що між сторонами існують договірні відносини на поставку товару. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач стверджує, що такий договір між сторонами не укладено, а відповідачем надавались позивачу послуги щодо зберігання та транспортування товару в мережі магазинів «Сільпо».

Враховуючи вказане, з метою з'ясування усіх обставин справи щодо укладення спірного договору №261 за березень 2017р., ухвалами суду від сторін витребувано оригінал спірного договору, однак жодна зі сторін такий суду не надала.

У відповідності до вимог ч.1 ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність даної копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку про відсутність письмового договору між сторонами.

Посилання позивача на укладення спірного договору №261 за березень 2017р., що підтверджується банківськими виписками, долученими позивачем до матеріалів справи, з призначенням платежу «оплата за продукти харчування згідно договору №261 від 09.03.17р.» судом до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи такий договір відсутній.

Між сторонами існували господарські відносини, усні домовленості. Позивачем надано суду ряд видаткових накладних, а саме: видаткову накладну №368 від 10.03.2017р. на суму 49 416,19грн., товарно-транспортну накладну №Р368 від 10.03.2017р.; видаткову накладну №514 від 30.03.2017р. на суму 7 921,20грн., товарно-транспортну накладну №Р511 від 30.03.2017р.; видаткову накладну №564 від 06.04.2017р. на суму 71 248,80 грн., товарно-транспортну накладною №Р564 від 06.04.2017р.; видаткову накладну №863 від 20.05.2017р. на суму 78 164,40грн., товарно-транспортну накладну №Р863 від 20.05.2017р.; видаткову накладну №1227 від 05.07.2017р. на суму 22 137,79грн., товарно-транспортну накладну №Р1227 від 05.07.2017р.; видаткову накладну №1323 від 19.07.2017р. на суму 29 731,20грн., товарно-транспортну накладну №Р1323 від 19.07.2017р.; видаткову накладну №1546 від 14.08.2017р. на суму 31 298,40грн., товарно-транспортну накладну №Р1546 від 14.08.2017р. по яких, на думку позивача, проводилася поставка товару відповідачу.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що частина накладних, наданих позивачем, відповідачем не підписана, а саме: видаткова накладна №564 від 06.04.2017р. на суму 71 248,80грн., видаткова накладна №1227 від 05.07.2017р. на суму 22 137,79грн. та видаткова накладна №1546 від 14.08.2017р. на суму 31 298,40грн., всього на загальну суму 124 684,99грн.

Спірні видаткові накладні не містять необхідних реквізитів, які б свідчили про прийняття товару іншою стороною, відсутній підпис та печатки підприємства відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивачем згідно видаткових накладних, які підписані відповідачем, поставлено відповідачу товар на загальну суму 165 232,99грн. Відповідачем проведено оплату згідно банківських виписок на загальну суму 190 104,13грн., проте оплата по кожній видатковій накладній проводилася частинами, відтак ідентифікацію по якій накладній проведено оплату відповідачем позивач надати не зміг.

З врахуванням наведеного, поданими суду доказами позивачем не доведено заборгованість відповідача перед позивачем на заявлену суму - 110 080,59 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин на які він посилається у позовній заяві, тому в задоволенні позову слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, суд дійшов висновку судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. за подання позовної заяви до суду залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 74, 76, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.10.2018 року.

Суддя Чорній Л.З.