ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" вересня 2018 р. Справа №924/425/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В. при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Буковинський сад", с. Сербичани, Сокирянський район, Чернівецька область

до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка

про стягнення 1054450,81 грн., в тому числі 1000000,00 грн. основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, згідно ордеру від 20.07.2018р.;

від відповідача: ОСОБА_2 від 14.05.2018р.

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення виноситься 20.09.2018р., оскільки в судовому засіданні 13.09.2018р. оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі.

29.05.2018р. на адресу суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Буковинський сад", с. Сербичани, Сокирянський район, Чернівецька область до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка про стягнення 1054450,81 грн., в тому числі 1000000,00 грн. основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана для розгляду судді Димбовському В.В.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 червня 2018р.

21 червня 2018р. судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.07.2018р.

20.07.2018р. судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання, про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 07.08.2018р.

07.08.2018р. судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні на 14.08.2018р.

14.08.2018р. судом закрито підготовче засідання (п. 2 ст. 177 ГПК України) та призначено справу до розгляду по суті на 13.09.2018р.

13.09.2018р. судом оголошено перерву на 20.09.2018р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 1054450,81 грн., в тому числі 1000000,00 грн. основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних; обґрунтовуючи позовні вимоги ст. ст. 526, 625, 629, 1046 ЦК України та положеннями договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.05.2016 року між ТОВ "Буковинський сад" та СГВК "Перший національний виробничий кооператив" укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №24/05, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору ("Позика"), а Позичальник зобовязується повернути позику протягом визначеного цим Договором строку. Розмір поворотної фінансової допомоги становить 1000000,00гривень. Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності договором і діє до 30.12.2017р. При цьому, строк може бути продовжений за домовленістю сторін. Після закінчення строку, Позичальник зобовязується протягом 10 календарних днів повернути Позикодавцеві позику.

Наголошує на тому, що ТОВ "Буковинський сад" свої умови у відповідності до Договору позики (Поворотної фінансової допомоги) №24/05 від 24.05.2016 року виконало, що підтверджується платіжним дорученням №722 від 25.05.2016 року та із картки рахунку 3771 за період з травня 2016 квітня 2018 року із якої вбачається, що сума поворотної фінансової допомоги в розмірі 1000000гривень була перерахована Позичальнику 25.05.2016 року. Водночас, Відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, причини невиконання невідомі, заборгованість згідно даного договору становить 1000000,00 гривень.

Повноважний представник позивача у судових засіданнях позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у наданому суду відзиві на позов від 18.06.2018р., запереченні від 06.08.2018р. зазначає, що на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позики, Позивачем доданО копію платіжного доручення №722 від 25 травня 2016 року та картку рахунку №3771 за травень 2016 року по квітень 2018 року, відповідно до яких, вбачається, що 18 липня 2016р. відповідачем було повернено частину отриманої позики в розмірі 800000,00 гривень. Тому залишок неповерненої позики за Договором №24/05 від 24 травня 2016 року становить 200 000,00 гривень. Також наголошує, що позивачем не додано доказів укладення додаткових угод до даного договору позики, якими, відповідно до п. 6.5. договору було б збільшено розмір позики, та не надано доказів перерахування коштів Відповідачу в більшому розмірі. Наголошує на тому, що кошти в сумі 800000 грн. позивачем не було перераховано помилково, оскільки у матеріалах справи відсутнє відповідне платіжне доручення та лист від 14.07.2016р. про повернення помилково перерахованих коштів. Окрім цього, стверджує, що відносно ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення за ст. 191 ч. 2 КК України. У задоволенні вимог щодо стягнення боргу в сумі 800000,00 грн. і нарахованих на зазначену суму штрафних санкцій, просить відмовити.

У відповіді на відзив від 18.07.2018р. позивач зазначає, що ТОВ "БУКОВИНСЬКИЙ САД" свої умови у відповідності до Договору позики (Поворотної фінансової допомоги) №24/05 від 24 травня 2016 року виконало у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №722 від 25.05.2016 року, рахунком 3771 за травень 2016р. - квітень 2018р., з яких вбачається, що сума поворотної фінансової допомоги в розмірі 1000000 гривень була перерахована Позичальнику 25 травня 2016 року. Водночас, ТОВ "Буковинський сад" у відповідності до платіжного доручення від 13.07.2016 року здійснило помилкове додаткове перерахування грошових коштів для Відповідача згідно умов Договору позики (Поворотної фінансової допомоги) №24/05 від 24 травня 2016 року на суму 800000,00 гривень. Листом від 14.07.2016 року №14/07-2016 Позивач звернувся до Відповідача щодо повернення помилково перерахованих коштів у сумі 800000,00 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ "Буковинський сад". 18.07.2016 року Відповідач повернув помилково сплачену суму у розмірі 800000,00 гривень на розрахунковий рахунок позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

24.05.2016 року між ТОВ "Буковинський сад" та СГВК "Перший національний виробничий кооператив" укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №24/05, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору ("Позика"), а Позичальник зобовязується повернути позику протягом визначеного цим Договором строку (п. 2.1. договору).

Позикодавець передає позику Позичальникові в день підписання Сторонами цього Договору. Позика вважається переданою Позичальникові в момент зарахування грошових коштів на рахунок Позичальника (п. п. 3.1, 3.3 договору). Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності договором і діє до 30.12.2017р. Строк, визначений у п. 4.1 цього Договору, може бути продовжений за домовленістю Сторін (п. п. 4.1, 4.2 договору).

Після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору, Позичальник зобовязується протягом 10 (десяти) календарних днів повернути Позикодавцеві позику. Позика повертається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця. Позика вважається повернутою Позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його поточний рахунок (п.п.5.1-5.3).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальникові. Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього Договору та закінчується в момент виконання Позичальником своїх зобовязань за цим договором. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному в Україні законодавстві. Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, ньому Договорі або у чинному в Україні законодавстві (розділ 6 договору).

Додаткові угоди та додатки до цього Договору с його невідємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками (п.7.5.). Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Позивачем відповідно до платіжного доручення №722 від 25.05.2016р. перераховано на рахунок відповідача 1000000 грн. із призначенням платежу "ЗФД - зворотно-фінансова допомога згідно договору №24/05 від 24.05.2016р.".

Також у матеріали справи позивачем надано платіжне доручення №1047 від 13.07.2016р., яким позивачем перераховано на рахунок відповідача 800 000 грн. із призначенням платежу " зворотно-фінансова допомога згідно договору №24/05 від 24.05.2016р." та відповідну виписку по рахунку за 18.07.2016р., копію заяви про повернення коштів в сумі 800 000 грн. як помилково перераховані від 14.07.2016р. №14/07-2016на ім'я голови СГВК "Перший національний виробничий кооператив", копію з "Журналу вихідної кореспонденції за II півріччя 2016 року ТОВ "Буковинський сад" (в т.ч. з відміткою про надіслання листа від 14.07.2016р. №14/07-2016 на адреси СГВК "Перший національний виробничий кооператив"); копію витягу з протоколу позачергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" №13/07/16 від 13.07.2016р. (яким ухвалено зобов'язати головного бухгалтера товариства ОСОБА_4 вирішити питання про помилково перераховані кошти у сумі 800000,00 гри. на поточний рахунок СВК "Перший національний виробничий кооператив" та повернути кошти на поточний рахунок ТОВ "Буковинський сад"); копію витягу з протоколу чергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" №19/07/16 від 19.07.2016р. (відповідно до якого по питанню порядку денного головний бухгалтер товариства ОСОБА_4 повідомила, що на виконання вимог Протоколу №13/07/16 позачергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" від 13 липня 2016 року було вжито заходи, щодо помилково перерахованих коштів за Договором позики №24/05 від 24 травня 2016 року у вигляді надсилання листа на адресу СВК "Перший національний виробничий кооператив" з поясненнями та проханням повернути помилково перераховані кошти).

Оскільки відповідач в порушення договірних зобов'язань у визначений договором строк не повернув позивачу позику, позивач просить суд стягнути з відповідача 1000000 грн. - основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, господарські правовідносини між сторонами виникли з договору позики від 24.05.2016р. №24/05, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання із перерахунку відповідачу грошових коштів в розмірі 1000000 грн., а відповідач зобов'язався, в свою чергу, повернути вказані кошти відповідно до п. 4.1, п. 5.1 договору після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору протягом 10 (десяти) календарних днів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи та визнається сторонами, позивач на виконання договору позики №24/05 від 24.05.2016р. відповідно до платіжного доручення №722 від 25.05.2016р. перерахував відповідачу 1000000 грн. із призначенням платежу "ЗВД - зворотно-фінансова допомога згідно договору №24/05 від 24.05.2016р.".

Проте відповідач свої зобов'язання щодо повернення перерахованої суми у термін, як того вимагає п. 4.1, п. 5.1 договору, не виконав, чим створив заборгованість перед позивачем у розмірі 1000000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу10767,12 грн. 3% річних за період з 31.12.2017р. по 10.05.2018р. та 43683,69 грн. інфляційних втрат за період з 31.12.2017р. по 10.05.2018р.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", враховуючи п. 4.1., 5.1. договору (якими передбачено, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності договором і діє до 30.12.2017р., після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору, Позичальник зобовязується протягом 10 (десяти) календарних днів повернути Позикодавцеві позику) дійшов висновку, що правомірним буде нарахування 3% річних за період 10.01.2018р. - 10.05.2018р. на суму 1000000 грн. в сумі 9945,21 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У позові в частині стягнення 821,91 грн. інфляційних нарахувань належить відмовити.

Під час перерахунку втрат від інфляції судом враховуються положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Тому, зважаючи на вищевикладене та враховуючи п. 4.1., 5.1. договору (якими передбачено, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності договором і діє до 30.12.2017р., після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору, Позичальник зобовязується протягом 10 (десяти) календарних днів повернути Позикодавцеві позику) правомірним є стягнення з відповідача 28259,79 грн. витрат від інфляції за період з лютого по квітень (включно) 2018р. В частині стягнення 15423,90 грн. інфляційних належить відмовити.

Твердження відповідача про те, що відповідачем було повернено частину отриманої позики в розмірі 800000,00 гривень, тому залишок неповерненої позики за Договором №24/05 від 24 травня 2016 року становить 200000,00 гривень, судом оцінюється критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення №722 від 25.05.2016р. перераховано на рахунок відповідача 1000000 грн. із призначенням платежу "ЗФД - зворотно-фінансова допомога згідно договору №24/05 від 24.05.2016р.", згідно із платіжним дорученням №1047 від 13.07.2016р. позивачем перераховано на рахунок відповідача 800000,00 грн. із призначенням платежу "зворотно-фінансова допомога згідно договору №24/05 від 24.05.2016р.". При цьому, у матеріалах справи є заява позивача на ім'я голови СГВК "Перший національний виробничий кооператив" про повернення коштів в сумі 800000 грн. як помилково перераховані від 14.07.2016р. №14/07-2016, копія з "Журналу вихідної кореспонденції за II півріччя 2016 року ТОВ "Буковинський сад" (в т.ч. з відміткою про надіслання листа від 14.07.2016р. №14/07-2016 на адреси СГВК "Перший національний виробничий кооператив") ; копія витягу з протоколу позачергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" №13/07/16 від 13.07.2016р. (яким ухвалено зобов'язати головного бухгалтера товариства ОСОБА_4 вирішити питання про помилково перераховані кошти у сумі 800000,00 гри. на поточний рахунок СВК "Перший національний виробничий кооператив" та повернути кошти на поточний рахунок ТОВ "Буковинський сад"); копія витягу з протоколу чергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" №19/07/16 від 19.07.2016р. (відповідно до якого по питанню порядку денного головний бухгалтер товариства ОСОБА_4 повідомила, що на виконання вимог Протоколу №13/07/16 позачергової наради трудового колективу ТОВ "Буковинський сад" від 13 липня 2016 року було вжито заходи, щодо помилково перерахованих коштів за Договором позики №24/05 від 24 травня 2016 року у вигляді надсилання листа на адресу СВК "Перший національний виробничий кооператив" з поясненнями та проханням повернути помилково перераховані кошти).

Також відповідно до ст., ст. 1046, 1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо тверджень відповідача про те, що відносно ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення за ст. 191 ч. 2 КК України, судом звертається увага на ч. 6 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Натомість у матеріалах господарської справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" у звязку укладенням договору від 24.05.2016 року між ТОВ "Буковинський сад" та СГВК "Перший національний виробничий кооператив" про надання поворотної фінансової допомоги №24/05. При цьому, докази, отримані на стадії кримінального провадження не є доказами в розумінні ч. 6 статті 75 ГПК України та, відповідно, не є допустимими доказами в розумінні ст. 77 ГПК України.

Оскільки юрисдикція господарського суду не поширюється на кримінально-правові відносини, суд не вправі давати оцінку вказаним документам з точки зору кримінального закону. Суд вбачає у цьому порушення принципу рівності сторін у господарському процесі. Інші доводи відповідача також не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача 1000000,00 грн. основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних підлягають часткову задоволенню, а саме: в частині стягнення 1000000,00 грн. основного боргу, 28259,79 грн. інфляційних втрат, 9945,21 грн. 3% річних. У решті позову в частині стягнення 15423,90 грн. інфляційних втрат та 821,91 грн. 3% річних належить відмовити.

З приводу витрат позивача на оплату правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн., зазначених в попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат, суд зауважує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходиться ордер серії РН 664 №0001 від 18.05.2018р. на надання правової допомоги позивачу адвокатом ОСОБА_5, ордер серії ХМ №011638 від 20.07.2018р. на надання правової допомоги позивачу адвокатом ОСОБА_1

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

10.01.2018р. між позивачем (клієнт) та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про надання правничої допомоги №1/2018., 01.02.2018р. між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро "Юрія Савчука" укладено договір про надання правничої допомоги №2/18-АБ.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують здійснення витрат на отримання правничої допомоги, яку він зазначав у попередньому (орієнтовному) розрахунку, який міститься в позові, так саме як і не подано заяви в обґрунтування поважності причин неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Враховуючи викладене вище, у даному випадку відсутні підстави для розподілу між сторонами витрат, пов'язаних з правничою допомогою, зазначених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 15573,08 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Буковинський сад", с. Сербичани, Сокирянський район, Чернівецька область до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", м. Шепетівка про стягнення 1000000,00 грн. основного боргу, 43683,69 грн. інфляційних втрат, 10767,12 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" (Старокостянтинівське шосе, 31, м. Шепетівка, Хмельницька область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Буковинський сад" (вул. Шевченка, 1, с. Сербичани, Сокирянський район, Чернівецька область, код ЄДРПОУ 31769,00 грн. (один мільйон гривень 00 коп.) основного боргу, 28259,79 грн. (двадцять вісім тисяч двісті п'ятдесят дев'ять 79 коп.) інфляційних втрат, 9945,21 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот сорок п'ять гривень 21 коп.) 3% річних, 15573,08 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят три гривні 08 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову в частині стягнення 15423,90 грн. інфляційних втрат, 821,91 грн. 3% річних відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 24.09.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу (60230, Чернівецька область, Сокирянський район, с. Сербичани, вул. Шевченка, 1),

3 - відповідачу (30403, Хмельницька область, м. Шепетівка, Старокостянтинівське шосе, 31).

Всім рекомендованим з повідомленням.