Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/434/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали позовної заяви від 22.06.2018 р. №233/02.3-27/04

за позовом Виконавчого комітету Вараської міської ради

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості по сплаті пайової участі у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області в сумі 1 068 724,25 грн.

Секретар судового засідання : Лиманський А.Ю.

Представники сторін :

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Вараської міської ради звернувся до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція" про стягнення заборгованості 1 068 724,25 грн., з яких 997 929,00 грн. - основний борг, 1 612,81 грн. - пеня, 15 174,00 грн. - 3% річних, 54 008,44 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш Рівненської області, а саме за невиконання фінансового зобов'язання. Тому покликаючись на ст.625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 26 червня 2018 року відкрито провадження у справі № 918/434/18 та вирішено розглядати спір за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17 липня 2018 року.

16 липня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає. Вказує, що графіком, що визначений пунктом 2.2.1. договору №03/01-2015 встановлені строки оплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, однак, вони є такими, що минули ще до набрання чинності рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.10.2015 року по справі №918/540/17. Зазначає, що відповідач на момент набрання законної сили рішення не міг виконати зобовязання у строки встановлені пунктом 2.2.1. договору №03/01-2015 в силу їх закінчення. Стверджує, що у відповідача відсутня вина за порушення зобовязання щодо сплати коштів пайової участі згідно з договором. Отже, за відсутності вини, стягнення інфляційного збільшення боргу, 3% річних, пені є неправомірним та безпідставним. Також, вважає, що позивачем пропущено термін, протягом якого він міг звернутися до суду з позовом про стягнення платежу в сумі 332 647,00 грн., оскільки відповідно до пункту 2.2.1. договору №03/01-2015 вказаний платіж підлягав сплаті до 30 березня 2015 року. Відповідно 30 березня 2018 року трирічний строк позовної давності закінчився. У звязку із чим відповідачем заявлено про застосування позовної давності до стягнення 332 647,00 грн. платежу пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на вказану суму. Звертає увагу на те, що позивачем не вірно визначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, право нарахування яких виникло після набрання законної сили рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №918/540/17. Вказує, що обовязок відповідача по сплаті коштів пайової участі почав свій перебіг 21.12.2017 року, однак, позивач для початку строку нарахування інфляційних втрат та 3% річних безпідставно обрав дату 20.12.2017 року. Крім того, вказує, що умовами договору №03/01-2015 не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобовязання, а тому позивачем безпідставно пред'явлена вимога щодо стягнення пені.

В підготовчому судовому засіданні 17 липня 2018 року оголошено перерву до 07 серпня 2018 року.

31 липня 2018 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказує, що рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/540/17 набрало законної сили 20.12.2017 року після його перегляду в апеляційному порядку. Позивач стверджує, що відповідно до укладеного в судовому порядку договору пайової участі, з моменту набрання рішенням законної сили відповідачем не здійснено жодних дій для погашення заборгованості в сумі 997 929,00 грн. Вказує, що саме по собі закінчення строку дії в окремих зобовязаннях (в даному випадку строках сплати) не припиняє зобовязання, яке не було виконаним належним чином однією зі сторін. Вважає, що всі розрахунки щодо стягнення боргу та нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені здійснено вірно, оскільки рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/540/17 набрало законної сили 20.12.2017 року.

Крім того, 31 липня 2018 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 997 929,00 грн. - основного боргу, 165 000,04 грн. - пені, 15 174,00 грн. - 3% річних, 54 008,44 грн. - інфляційних втрат, всього - 1 232 111,48 грн. Вказана заява подана на підставі ст. 42 ГПК України, відповідає вимогам закону, а тому приймається судом до розгляду.

07 серпня 2018 року відповідач подав заперечення, у якому заперечує проти збільшення позовних вимог.

26 липня 2018 року представник позивача подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 10.08.2018 року №691; копія виписки з ЄДРЮОФОПтГФ. Вказані докази судом долучено до справи.

Ухвалою від 22 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та спір призначено до розгляду по суті на 19 вересня 2018 року.

У судовому засіданні 19 вересня 2018 року представник позивача підтримав позицію, що викладена у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача 997 929,00 грн. - основного боргу, 165 000,04 грн. - пені, 15 174,00 грн. - 3% річних, 54 008,44 грн. - інфляційних втрат, всього - 1 232 111,48 грн.

У свою чергу представник відповідача позов не визнав. Просить у позові відмовити повністю.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При цьому господарський суд керувався наступним.

Судом встановлено, що рішенням Кузнецовської міської ради від 06.04.2017 р. № 611 "Про перейменування Кузнецовської міської ради та її виконавчого комітету" перейменовано Кузнецовську міську раду у Вараську міську раду та Виконавчий комітет Кузнецовської міської ради у Виконавчий комітет Вараської місткої ради

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року у справі №918/540/17, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 року, задоволено позов Виконавчого комітету Вараської міської ради до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про укладення договору про пайову участь. Визнано укладеним договір від 2005 року №03/01-2015р. між Вараською міською радою та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вараш Рівненської області в редакції, запропонованій Вараською міською радою.

Постановою Верховного Суду від 22.05.2018 року касаційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 року у справі №918/540/17 без змін.

Відповідно до розділу 1 Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Кузнецовська №03/01-2015 р. предметом цього Договору є визначення для СТОРОНИ 2 (ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом"), яка є замовником об'єкта будівництва Житлового будинку № 412/4 (будівельний номер), що знаходиться за адресою по мікрорайону Ювілейний, м. Кузнецовськ, Рівненської області, розміру пайової участі змовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Кузнецовськ, у відсотковому значенні - 4 % від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, відповідно до порядку залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Кузнецовськ, затвердженого рішенням сесії Кузнецовської міської ради від 01 березня 2013 року № 752, та визначеному у розрахунку величини пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста Кузнецовськ, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.2. договору СТОРОНА 2 зобов'язується:

2.2.1. Перерахувати кошти пайової участі до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста Кузнецовськ на рахунок Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради;

код ЗКПО 03315897; р/р 1203;

МФО 833017, код платежу _____________

Назва платежу: цільовий фонд соціально-економічного розвитку (пайовий внесок замовників на розвиток інфраструктури м. Кузнецовськ):

- Єдиним платежем у сумі ______________ до "___" __________ 2015 року.

- Частинами - 33,3 %, в сумі 332 647 грн. 00 коп. до "30" березня 2015 року,

- 33,3 %, в сумі 332 647 грн. 00 коп. до "30" липня 2015 року,

- 33,4 %, в сумі 332 647 грн. 00 коп. до "30" вересня 2015 року.

Загальна сума 997 929 грн. (девятсот дев'яносто сім тисяч девятсот двадцять девять грн. 00 коп.).

Нормами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, вказана частина статті вказує на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер (обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ).

Частиною 2 ст. 187 Господарського кодексу України передбачено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року у справі №918/540/17 набрало законної сили 20.12.2017 року, а відтак строк сплати пайової участі настав 20.12.2017 року.

Проте зобовязання Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція" не виконано, сплату пайового внеску не здійснено.

06.02.2018 року на адресу відповідача направлено претензію №58/02.3-27/04 про сплату заборгованості в розмірі 997 929,00 грн., яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед виконавчим комітетом Вараської міської ради за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста становить 997 929,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виконання умов договору в частині оплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликаючись на ст.ст. 546, 549, 625 ЦК України, здійснив нарахування 3% річних в розмірі 15174,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 54 008,44 грн., пені в розмірі 165 000,04 грн. за період з 20.12.2017 року по 22.06.2018 року.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів сплати заборгованості відповідач не надав, доказів, наведених в обґрунтування позову не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Вараш у розмірі 997 929,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 165 000,04 грн., 3% річних у розмірі 15174,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 54 008,44 грн. за період з 20.12.2017 року по 22.06.2018 року.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає, що наведені обчислення є частково невірними.

Так, судом встановлено, що обовязок сплати суми пайової участі у розвитку інфраструктури міста в сумі 997 929,00 грн. у відповідача виник на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року у справі №918/540/17. При цьому слід звернути увагу, що рішення Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року у справі №918/540/17 набрало законної сили 20.12.2017 року, після прийняття постанови Рівненським апеляційним господарським судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, право нарахування 3% річних у позивача виникло з наступного дня після набрання вказаним рішенням законної сили, тобто з 21.12.2017 року.

Тому, судом здійснено власний обрахунок 3% річних за період з 21.12.2017 року по 22.06.2018 року та встановлено, що останні складають 15 091,97 грн. Відтак, безпідставно нараховані 3% річних у сумі 82,03 грн.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 3% річних у сумі 15 091,97 грн. В частині стягнення 3% у розмірі 82,03 грн. - у позові слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 54 008,44 грн., заявлених за період за період з 20.12.2017 року по 22.06.2018 року, судом враховується наступне.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р., визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на заборгованість в розмірі 997 929 грн. нарахування інфляційних втрат за грудень 2017 року не здійснюються, відповідно, періодом нарахування інфляційних втрат буде 01 січня 2017р. 22 червня 2018 року.

Здійснивши перевірку правильності розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов до висновку, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача складає 43 593,22 грн.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 10 415,22 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 165 000,04 грн. задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, у тому числі - пені, повинен вчиняться у письмовій формі.

Отже законодавством передбачено, що сплата неустойки (пені) та її розмір встановлюються у договорі, тому вимога щодо стягнення пені повинна бути передбачена умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста №03/01-2015р. не передбачено стягнення пені за порушення виконання зобовязання з оплати пайової участі, доказів укладення такого правочину позивач до суду не надав.

З огляду на викладене, позивачем безпідставно пред'явлена вимога щодо стягнення пені.

Щодо спливу строків позовної давності в частині стягнення 332 647,00 грн. платежу пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на вказану суму, суд зазначає наступне.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

За змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що підставою для звернення до господарського суду у справі №918/540/17 стала відмова Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція" від укладання договору та взяття участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вараш Рівненської області.

Слід враховувати, що за приписами ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Тобто, у даному випадку у позивача виникає право на звернення до суду з даним позовом з моменту, коли у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція" виник обовязок сплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста Вараш Рівненської області.

Як зазначалося вище рішення Господарського суду Рівненської області від 18.10.2017 року у справі №918/540/17 набрало законної сили 20.12.2017 року.

Відтак, трирічний строк позовної давності у даному спорі спливає 20.12.2020 року. Отже, позивачем у справі №918/434/18 не пропущено строк для пред'явлення позову в частині стягнення 332647,00 грн. платежу пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі, а також інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на вказану суму.

Тому доводи відповідача, які викладені у відзиві, спростовуються наведеними вище правовими нормами та матеріалами справи, відтак не приймаються судом до уваги.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку що позов Виконавчого комітету Вараської міської ради підлягає задоволенню частково, в частині стягнення із Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція" 997 929,00 грн. основного боргу, 15 091,97 грн. 3% річних, 43 593,22 грн. інфляційних втрат.

В частині вимог про стягнення 82,03 грн. 3% річних, 10 415,22 грн. інфляційних втрат та 165 000,04 грн. пені у позові необхідно відмовити.

Судові витрати понесені позивачем у виді судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача - 15 849,21 грн. у якості відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись статтями 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код: 24584661) в особі його відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ідентифікаційний код: 05425046) на користь Виконавчого комітету Вараської міської ради (34400, Рівненська область, місто Вараш, м-н Незалежності, 1) 997 929 (девятсот девяносто сім тисяч девятсот двадцять девять) грн. 00 коп. основного боргу, 15 091 (пятнадцять тисяч девяносто одна) грн. 97 коп. 3% річних, 43 593 (сорок три тисячі пятсот девяносто три) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 15 849 (пятнадцять тисяч вісімсот сорок девять) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення з відповідача 82,03 грн. 3% річних, 10 415,22 грн. інфляційних втрат та 165 000,04 грн. пені.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження абоприйняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" вересня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.