РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2018Справа № 910/8135/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея"
доМіністерства оборони України
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс"
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Коновалов С.О.
Представники сторін:

від позивача: Новікова В.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: Ніколова В.М. - представник за довіреністю;

від третьої особи: Дмитрієва Н.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Міністерства оборони України про зобов'язання повернути банківську гарантію від 05.03.2018 № 401-18/24, видану ПАТ "Банк Альянс".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення п. 11.1.1. договору №286/1/18/25 від 06.03.2018 не повернув позивачу Гарантію виконання зобов'язань № 401-18/24 від 05.03.2018, видану ПАТ "Банк Альянс"

Разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Банк Альянс" здійснювати будь-які дії на виконання Банківської гарантії від 05.03.2018 № 401-18/24.

Також, до позову додано клопотання про витребування доказів у відповідача та заявлено про залучення до участі в справі в якості третьої особи Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 року відкрито провадження у справі, залучено Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та призначено підготовче судове засідання на 27.07.2018 року.

12.07.2018 року через загальний відділ суду відповідач надав відзив на позовну заяву.

18.07.2018 року від третьої особи надішли письмові пояснення по справі.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17.08.2018 року.

15.08.2018 року через загальний відділ суду позивач надав відповідь на відзив.

Згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про витребування доказів, а також продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2018 року відкладено підготовче засідання на 26.09.2018 року.

На виконання вимог ухвали суду відповідач 18.09.2018 року надав витребуванні докази по справі.

У підготовчому судову засіданні позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що залізнична накладна № 34075952 не містить штемпеля про дату прибуття товару.

З огляду на те, що у судовому засіданні 26.09.2018 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що сторони у даному судовому засіданні зазначили, що повідомлені про наслідки закриття підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.10.2018.

Безпосередньо в судовому засіданні 03.10.2018 представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по суті спору. Підтримав подану раніше заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник відповідача, у свою чергу, проти задоволення позову та вжиття заходів забезпечення позову заперечував у повному обсязі.

Представник третьої особи підтримав позицію позивача, та надав пояснення щодо обґрунтованості заявленого клопотання про забезпечення позову.

У судовому засіданні 03.10.2018 було розглянуто клопотання позивача про забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Банк Альянс" здійснювати будь-які дії на виконання Банківської гарантії від 05.03.2018 № 401-18/24 та вирішено відмовити в його задоволенні про що винесено відповідну ухвалу суду.

Судом було закінчено з'ясування обставин та перевірку їх доказами, проведено судові дебати.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2018 р. між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (далі - постачальник) укладено договір № 286/1/18/25 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), згідно з яким постачальник зобов'язався у 2018 році поставити замовнику нафту й дистиляти (09130000-9) (паливо дизельне) (лот 6 - паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 або еквівалент (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Мпецифікації, а замовник забезпечити приймання продукції та оплату її в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно з Специфікацією.

У Специфікації сторони договору погодили, що загальна вартість продукції з ПДВ становить 47 219 400, 00 грн. Вказані положення кореспондуються й у п. 3.1. договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання послуг постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.2. договору, постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи:

- рахунок-фактуру на відвантажену продукцію;

- акт приймання-передачі;

- видаткову накладну;

- повідомлення-підтвердження (пункт 12.4. договору), яке оформлюється одержувачем замовника;

- копію паспорту якості на відвантажену продукцію;

- акт прийому-передачі (пункт 12.3. договору).

Без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата поставленої продукції не здійснюється (п. 4.3. договору).

Продукція постачається на умовах DDP- склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами (п. 5.1. договору).

Відповідно до рознарядки (додаток № 12.2 до договору) поставку палива дизельного передбачено здійснювати залізничним транспортом до станції призначення Гнівань Південно-Західної залізниці.

Договір вважається виконаним при умові постачання не менше 99 % продукції (п. 5.5 договору).

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Крім того, у розділі 11 договору сторони погодили, що постачальник забезпечує виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору (Банківська гарантія від 05.03.2018 № 401-18/24, видана ПАТ "Банк Альянс" на суму 2 360 970, 00 грн).

Зі змісту гарантії слідує, що банк (гарант) зобов'язався безвідклично та безумовно виплатити відповідачу будь-яку суму, що не перевищує 2 360 970, 00 грн протягом 5-ти банківських днів після отримання письмової вимоги відповідача, в якій стверджується про те, що частково або повністю позивач (принципал) не виконав своїх зобов'язань щодо кількості, якості та строків постачання товару відповідно до умов Договору.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, третьої особи, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаної гарантії.

Відповідно до умов п. 11.1.1-11.1.3 договору замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань не менше 99 % від загального обсягу за договором та відповідної якості. Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання позивачем всіх умов договору у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору або поставлено продукції менше 99 % від загального обсягу та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, забезпечення виконання договору не повертається.

Як вбачається із доводів позивача, постачальник станом на 02.05.2018 виконав свої зобов'язання за договором щодо поставки всього обсягу товару за договором, що підтверджується залізничними накладними щодо поставки товару з наступними номерами: 33977125, 33984147, 34075952, 34618470, 34699272.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, як зауважує позивач, що 13.06.2018 відповідач звернувся до третьої особи (до гаранта) з вимогою № 286/6/3242, відповідно до якої у зв'язку з порушенням умов виконання договору позивачем, а саме постачання частини продукції в кількості 822, 445 тон на суму 25 890 239, 61 грн з порушенням терміну на два дні та просить перерахувати Міністерству оборони України грошові кошти в сумі 2 360 970, 00 грн. Проте, позивач вважає, що відсутні підстави задоволення зазначеної вище вимоги відповідача, оскільки зобов'язання з поставки було виконано належним чином та у погоджені строки.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Виходячи з поняття умов поставки DDP відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, положень ст. 46 Статуту залізниць та змісту погодженої сторонами рознарядки, згідно якої поставку передбачено здійснювати залізничним транспортом, моментом виконання обов'язку позивача як постачальника передати товар є надання нерозвантаженого товару у розпорядження призначеної відповідачем особи (в/ч 2678) на прибулому транспортному засобі, на залізничній станції призначення.

Зі змісту наявних у матеріалах справи залізничних накладних слідує, що цистерни з паливом прибули на станцію призначення 02.05.2018.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на такі обставини:

- позивачем умови договору щодо поставки продукції у встановлений строк та у кількості, що визначено договором до 30.04.2018 не виконано;

- пальне в кількості 822, 445 тон вартістю 25 890 239, 61 грн було поставлено Міністерству оборони України з простроченням на 2 доби;

- на кінцеву дату постачання 30.04.2018 позивачем умови договору щодо кількості пального у розмірі 99% (включно) не виконано.

Отже, обов'язок передати спірну партію товару за договором був виконаний позивачем 2 травня 2018 р.

Та обставина, що розвантаження товару було здійснене покупцем після вказаної дати не свідчить про прострочення продавця, тому доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 200 Господарського кодексу України унормовано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За приписами ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Також встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1-р від 11 січня 2018 р. "Про перенесення робочих днів у 2018 році" з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування, зокрема, 1 травня - дня праці, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та умовах, визначених законодавством, робочий день з понеділка 30 квітня на суботу 5 травня 2018 року.

Наказом № 28/02 від 28 лютого 2018 р. "Про перенесення робочих днів ТОВ "Фірма "Фідея" позивач на виконання вищевказаного рішення Уряду, з метою створення сприятливих умов для святкування у 2018 році 1 травня - дня праці, раціонального використання робочого часу працівників ТОВ "Фірма "Фідея" переніс робочий день з понеділка 30 квітня - на суботу 5 травня 2018 року.

Згідно ст. 73 Кодексу законів про працю, 1 травня - день праці є святковим і неробочим днем.

Отже, визначений договором строк поставки 30 квітня 2018 р. був вихідним днем, наступний за ним 1 травня 2018 р. - святковим та неробочим днем.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, днем закінчення строку поставки за договором став перший робочий день - 2 травня 2018 р., а виконання у цей день позивачем свого обов'язку є належним.

Доводи відповідача з цього приводу суперечать указаним вимогам закону та зібраним у справі доказам, тому є безпідставними.

Доказів невиконання позивачем інших умов договору у визначені строки (терміни) суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Зокрема також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Враховуючи що, підстави для утримання відповідачем одержаного забезпечення виконання зобов'язання відсутні, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про повернення гарантії підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 139К, офіс 116; ) банківську гарантію від 05.03.2018 № 401-18/24, видану Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс".

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 139К, офіс 116; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762, 00 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено та підписано 08.10.2018 року

Суддя Ю.О.Підченко