ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2018м. ДніпроСправа № 904/2863/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушин Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Казарової А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю № 566 від 14.08.2017

від відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Днепр", м.Новомосковськ про стягнення заборгованості у загальному розмірі 267 096, 70 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж", м. Харків звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Днепр", м. Новомосковськ про стягнення заборгованості у загальному розмірі 267 096, 70 грн., з якої: основна заборгованість у розмірі 214 277,12 грн., пеня у розмірі 44 191,91 грн., 3 % річних у розмірі 2 465,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 6212,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №09/10 від 09.10.2017, в частині оплати вартості поставленого товару у термін, який встановлений договором.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 по справі № 904/2863/18 визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.07.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2018 відкладено підготовче засідання на 28.08.2018 за клопотанням відповідача.

15.08.2018 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов за змістом якого відповідач визнає борг в частині вартості неоплаченого товару за Договором поставки №09/10 від 09.10.2017. З розрахунком штрафних санкцій відповідач не погоджується, оскільки на думку останнього Позивачем невірно визначено розмір заборгованості, що призвело до здійснення невірного розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.91-93).

27.08.2018 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що здійснений відповідачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат суперечить приписам частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, позивач не погоджується з контррозрахунком суми пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснений Відповідачем (а.с. 97-99).

В підготовчому засіданні 28.08.2018 оголошувалась перерва до 04.09.2018.

04.09.2018 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення та клопотання про залишення без руху (а.с. 110-112).

В підготовчому засіданні 04.09.2018 оголошувалась перерва до 04.09.2018 до 12.45.

Після перерви 04.09.2018 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.09.2018.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 відкладено судове засідання на 21.09.2018 за клопотанням відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 21.09.2018 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.09.2018 не з'явився та явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (далі - Позивач/Постальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Днепр" (далі - Відповідач/Покупець) укладено Договір поставки №09/10 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується на умовах, викладених в цьому Договорі, передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити кабельну продукцію (надалі - товар).

Згідно п. 1.2. Договору відомості про товар: найменування, характеристика, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, вартість партії та інше вказуються в Специфікаціях, які додаються до Договору і є невідємними частинами (далі Специфікації).

Пунктами 2.1, 2.3. Договору передбачено, що загальна сума Договору складається із загальної вартості всіх партій товару, які вказані у всіх Специфікаціях. Якщо інші умови не визначені у Специфікації, покупець здійснює оплату товару наступним чином: - 1 360 218,50 грн. на протязі одного дня з дати поставки товару; - остаточний розрахунок здійснюється рівними частками на протязі трьох місяців від дати поставки товару.

В силу вимог п. 4.3. Договору у разі порушення строків оплати партії товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від вартості партії товару, що не був неоплачений у встановлений строк за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору (а.с. 56-57) та Специфікації № 1 до Договору (а.с. 100) позивач поставив відповідачу товару на суму 2 554 445,62 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4 від 26.10.2017, яка підписана представником відповідача без зауважень і скріплена його печаткою (а.с. 58).

27.10.2017 між сторонами укладено Угоду про залік зустрічних однорідних вимог, відповідно до п. 1 якої сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України припинити їх шляхом зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких сторони є сторонами на суму 1 360 218,50 грн., а саме:

- наступних вимог ТОВ "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (кредитора) до ТОВ "Енерго-Днепр" (боржника) за Договором поставки № 09/10 від 09.10.2017, із якого виникла вимога (поставка). Суть зобовязання полягає в оплаті заборгованості за товар. Сума вимоги, що залікується складає 1 360 218,50 грн.;

- наступних вимог ТОВ "Енерго-Днепр" (кредитора) до ТОВ "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (боржника) за Договором поставки № 09/06 від 09.06.2017, із якого виникла вимога (поставка). Суть зобовязання полягає в оплаті заборгованості за товар. Сума вимоги, що залікується складає 1 360 218,50 грн.

Вказані вище зобовязання за вищезазначеними договорами припиняються у зазначеному обсязі, оскільки зустрічні вимоги є рівними.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, внаслідок чого у нього утворилася основна заборгованість перед позивачем зі сплати товару на суму 214 227,12 грн. що й стало підставою для звернення позивача з позовом за захистом свого порушеного права та причиною виникнення спору.

Разом з цим, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 44 191,91 грн., 3 % річних у розмірі 2 465,08 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6212,59 грн.

Відповідач у відзиві позов позовні вимоги визнав в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 214 227,12 грн. В решті позовних вимог заперечував проти періодів нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що згідно з умовами п. 4.3. Договору укладеного між сторонами, у разі порушення строків оплати партії товару покупець (відповідач) сплачує постачальнику (позивачеві) пеню в розмірі 0,01 % від вартості партії товару, що не був оплачений у встановлений строк за кожен день прострочення.

Відповідно до Державного стандарту України (ДТСТУ) 3993-2000 "Товарознавство. Термін та визначення", партія товару це визначальна кількість товарів одного або кількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом. Як вбачається, товар було поставлено за однією видатковою накладною №4 від 26.10.2017 на суму 2 544 445,62 грн. з ПДВ.

Також, загальна сума Специфікації № 1 до Договору складає 2 544 445,62 грн. з ПДВ.

У п. 1.2. Договору сторони погодили, що відомості про товар, в тому числі вартість партії вказуються в Специфікаціях, які додаються до Договору та є його невідємними частинами.

Таким чином, загальна вартість партії товару, що не був оплачений у встановлений строк, складає 2 544 445,62 грн., від якої і має розраховуватись сума пені.

Що стосується розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат позивач вважає, що він здійснений від розміру заборгованості, що заявлена до стягнення, тобто від 214 227,12 грн.

З урахуванням викладеного, позивач не погоджується з контррозрахунком суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що здійснено відповідачем.

Відповідач у письмових запереченнях стверджує, що доводи позивача викладені у відповіді на відзив не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки згідно п. 4.3. Договору пеня повинна розраховуватися від вартості товару що не був неоплачений, тобто на товар, що був оплачений, тому просить відхилити позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення оплати згідно п. 4.3. Договору у розмірі 44 191,91 грн.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, при прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного процесуального кодексу України).

На момент розгляду справи основна заборгованість відповідача складає 214 227,12 грн., докази погашення якої в матеріалах справи відсутні та визнані відповідачем у відзиві на позов, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Також, позивачем здійснено нарахування пені (за період з 30.12.2017 по 20.06.2018) на суму 44 191,91 грн.

Згідно п. 4.3. Договору у разі порушення строків оплати партії товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від вартості партії товару, що не був неоплачений у встановлений строк за кожен день прострочення. Застосування такого вислову як : "... не був неоплачений" - фактично означає, що йдеться про оплачений товар. Нарахування неустойки на вартість виконаного зобов'язання унеможливлює застосування санкцій. За наведеним змістом буквальне тлумачення тексту Договору вказує, що сторони не дійшли згоди про порядок нарахування штрафних санкцій, а зазначене в п. 4.3 Договору суперечить чинному законодавству.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ч.ч 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, згідно п. 4.3. Договору пеня нараховується на суму виконаних зобовязань, що суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладені обставини, суд відмовляє у позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 44 191,91 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 2 465,08 грн. (за період з 01.02.2018 по 20.06.2018) та інфляційних втрат у сумі 6212,59 грн. (за період з 01.02.2018 по 20.06.2018).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру 3 % річних та інфляційних втрат, суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі: основна заборгованість у сумі 214 277,12 грн., 3 % річних у сумі 2 465,08 грн., інфляційні втрати у сумі 6212,59 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (61002, місто Харків, вул. Мироносицька, 25, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Днепр" (51200, місто Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 2а, ) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 267 096, 70 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Днепр" (51200, місто Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 2а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківське монтажно-виробниче підприємство "Електропівденмонтаж" (61002, місто Харків, вул. Мироносицька, 25, ) основну заборгованість у розмірі 214 227, 12 грн., 3% річних у розмірі 2465, 08 грн., інфляційні втрати у розмірі 6054, 01 грн., та судовий збір у розмірі 3 341, 19 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 44191,91 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Відповідно до п.17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01.10.2018.

Суддя Ю.Ю. Первушин