ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.10.2018 р. Справа №914/1129/18

місто Львів

За позовом: заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області (надалі - Прокурор),
до відповідача 1:Дрогобицької міської ради (надалі - Рада),
до відповідача 2:фізичної особи - підприємця Савки Ірини Миколаївни (надалі - Підприємець),
до відповідача 3:Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (надалі - Виконавчий комітет),
предмет позову: - визнати недійсним та скасувати пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради №504 від 15.12.2016 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобичі; - визнати недійсним та скасувати пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобич; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,2 м2 за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Грушевського, 70, приміщення літ. 113; - зобов'язати фізичну особу - підприємця Савку Ірину Миколаївну повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м2, літ. 113, яке розташоване у місті Дрогобич на вулиці Грушевського, 70 у власність територіальної громади міста Дрогобича вартістю 335'059,00 грн. (ПДВ 67'011,80 грн.).
СуддяРим Т.Я.
Секретар судового засіданняКушта А.М.
Представники:
позивача:Леонтьєва Н.Т. - службове посвідчення №032118 від 11.02.2015,
відповідача 1:Чукла С.П. - довіреність №3-28/4880 від 02.07.2018,
відповідача 2:Волощук Б.І. - довіреність №б/н від 23.07.2018, Даньків О.В. - довіреність від 23.07.2018,
відповідача 3:Чукла С.П. - довіреність №3-28/24 від 02.01.2018.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Прокурора до Ради та Підприємця про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №504 від 15.12.2016 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобичі; визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобич; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,2 м2 за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Грушевського, 70, приміщення літ. 113; зобов'язання фізичної особи - підприємця Савки Ірини Миколаївни повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м2, літ. 113, яке розташоване у місті Дрогобич на вулиці Грушевського, 70 у власність територіальної громади міста Дрогобича вартістю 335'059,00 грн. (ПДВ 67'011,80 грн.).

Ухвалою від 25.06.2018 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображений у попередніх ухвалах суду.

Ухвалою від 12.09.2018 до участі у справі співвідповідачем залучено Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд, за наявності правових підстав, постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду. В ході підготовчого провадження обома відповідачами заявлялися клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки прокурором не підтверджено підстав звернення до суду в інтересах держави. Враховуючи вагомість таких зауважень відповідачів, суд вважає за доцільне постановити окреме судове рішення (ухвалу) з цього приводу.

Аргументи сторін.

Позиція прокурора.

Прокурор, звернувшись із позовом до суду, а також в подальших своїх поясненнях надав власне обґрунтування підстав звернення до суду в інтересах держави. При цьому прокурор керується статтею 1311 Конституції України, частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та виходить з такого:

1) спір зачіпає економічні інтереси держави у сфері комунальної власності;

2) дотримання вимог закону при відчуженні майна територіальної громади безумовно становить суспільний (державний) інтерес, який визначено з урахуванням рішення №1-1/99 від 08.04.1999 Конституційного Суду України, а порушення такого інтересу спричиняє виникнення підстав для представництва прокуратурою держави в суді з метою його захисту;

3) інтерес держави у цій справі полягає також і в тому, щоб орган місцевого самоврядування розпоряджався об'єктами комунальної власності в порядку та спосіб, передбачені чинним законодавством.

Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради у сфері порушень, вчинених органом місцевого самоврядування при приватизації майна територіальної громади, особливо якщо такий орган вважає таку процедуру дотриманою. Таким чином, прокурор має право на звернення до суду за захистом державних інтересів і набуває статусу позивача.

Прокурор звертає увагу, що в рішенні Європейського суду з прав людини "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 зазначено, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес (п. 54).

Заперечення Ради.

Прокурор не має прав на представлення інтересів держави в цій справі, оскільки:

1. Прокуратура уже не володіє функціями загального нагляду. На прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.

2. У позовній заяві не обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави і необхідність їх захисту, не зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Заперечення Підприємця.

Прокурор не може бути позивачем у справі з таких підстав, а позов потрібно залишити без розгляду:

1. Однією з позовних вимог є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору може пред'явити Дрогобицька міська рада, а не прокурор.

2. Спір не зачіпає інтересів держави, адже правовідносини між відповідачами виникли у сфері комунальної власності.

3. У позовній заяві не зазначено таку сторону судового процесу, як позивач, що не відповідає вимогам статті 45, частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

4. Прокурором не доведено відсутності належного контролю зі сторони органу місцевого самоврядування стосовно правильності проведення приватизаційних процедур. Подання прокурором позову є втручанням у повноваження органу місцевого самоврядування на розпорядження об'єктами комунальної власності.

Заперечення Виконавчого комітету.

Виконавчий комітет не клопотав про залишення позову без розгляду, однак у письмових поясненнях заявив, що підтримує заперечення Ради проти позовних вимог Прокуратури.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пунктом 1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Стосовно наявності інтересу держави.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак суд констатує, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Отже, діяльність представницьких органів повинна відповідати встановленим правилам. Дотримання чинного законодавства є запорукою дотримання прав територіальної громади. А тому перевірка діяльності органів місцевого самоврядування на предмет дотримання ними відповідних нормативно-правових актів безсумнівно становить суспільний інтерес.

Що стосується посилання прокурора на пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, то таке посилання суд вважає недоречним.

За результатами розгляду цієї справи ЄСПЛ констатовано порушення державою частини 1 статті 6, статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а пункт 54 рішення стосується аналізу судом можливого порушення гарантованого права власності заявника. Як відомо, у прецедентній практиці ЄСПЛ напрацьовано трискладовий тест, який дає можливість з'ясувати виправданість втручання у справо власності. Цей тест включає в себе 3 складові: законність, суспільний інтерес, справедлива рівновага (пропорційність).

Крім того, прокурор не в повному обсязі процитував пункт 54 цього рішення: "… Суд робить висновок, що хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес", але, виходячи із обставин цієї справи, цей інтерес мав на меті порушення основних принципів правової певності та доступу до суду".

Пункт 3 частини 1 статті 1311 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У цій справі Прокурор заявив про відсутність відповідного органу, а тому себе визначив позивачем у справі.

Стосовно відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. В силу статті 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як уже зазначалося, відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор при поданні позову повинен зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У своїх запереченнях відповідачі не навели, який же орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у правовідносинах, які виникають з приватизації комунального майна. При цьому суд зважає на те, що Рада заперечує проти позову, вважаючи свої дії законними.

Зазначені обставини в сукупності дають підстави для висновку про те, що прокурором підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави у цій справі, а також правильно визначено себе позивачем у справі.

Виконавчим комітетом не було заявлено клопотання в порядку частини 4 статті 48 Господарського процесуального кодексу України про необхідність розгляду справи спочатку. Сторонами в судовому засіданні 03.10.2018 заявлено, що усі завдання підготовчого провадження виконано, ними подано усі наявні в них докази, повідомлено про всі відомі їм обставини, судом вирішено усі подані клопотання.

Враховуючи наведене, зважаючи на виконання завдань підготовчого провадження, суд вважає за необхідне його закрити та призначити справу до розгляду по суті.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 120, 121, 177, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відхилити клопотання про залишення позову без розгляду.

2. Закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 10.10.18 р. о 10:40 год.

Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Львівської області (79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128, 2 поверх).

Участь сторін у судовому засіданні є обов'язковою.

Наслідки неявки в судове засідання передбаченні статтею 202 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05.10.2018.

Суддя Рим Т.Я.