КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. Справа№ 910/19305/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №3/06/264 від 30.05.2018 (вх. №09.1-04.1/3422/18 від 06.06.2018) Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018

у справі №910/19305/17 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

про стягнення 141 361,52 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з'явились

від відповідача - Гаркавенко С.В., представник за довіреністю № 18011803 від 18.01.2018.

від третьої особи - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс групп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 141 361,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з квітня 2015 року по лютий 2016 року, проводив нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", яка була скасована з моменту її прийняття, в зв'язку з чим, за доводами позивача, ним було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 141361,52 грн., які і просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 (повне рішення складено 11.05.2018) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс Групп» суму надмірно сплачених коштів в розмірі 28219 грн. 57 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 423 грн. 29 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 11, 509, 714 ЦК України, ст. ст. 275, 276 ГК України, ст. ст. 1, 16, 19, 20, 24, 25 Закону України «Про теплопостачання», та встановлення обставин визнання нечинною згідно з судовим рішенням постанови НКРЕКП № 613 від 03.03.2015, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - ПАТ «Київенерго», 01.06.2018 подав апеляційну скаргу №3/06/264 від 30.05.2018 (вх. №09.1-04.1/3422/18 від 06.06.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/19305/17 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що заявлена до стягнення позивачем сума (141 361, 52 грн) з призначенням платежу за відповідний період по спірному договору на рахунок відповідача не надходила. Апелянт наголошує на тому, що між сторонами відсутній спір, оскільки має місце наявність договірних правовідносин з реструктуризації боргу за спірним договором. Крім того, відповідач вважає, що строк оплати не наступив, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення надмірно сплачених коштів, правове регулювання яких визначено ст. 1212 ЦК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2018 апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

На підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Київенерго» залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/19305/17 відкрито апеляційне провадження. В порядку підготовки справи до розгляду позивачу та третій особі був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також учасникам провадження надано строк для подання заяв, клопотань, пояснень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 справу призначено до розгляду на 05.09.2018.

Позивач та третя особа не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою від 05.09.2018 у зв'язку з неявкою представників учасників справи розгляд справи відкладено на 19.09.2018.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 19.09.2018 не з'явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 41, 43 том ІІ). Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання позивачем та третьою особою не повідомлялось.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.09.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.10.2008 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Київенерго") (постачальник за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-сервіс груп" (споживач за договором, позивач у справі) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383143 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов викладених в цьому договорі (а.с. 12-13 том І).

У відповідності до 2.1. договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положеннями про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі-Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно п. 2.2 договору постачальник, зокрема, зобов'язався: безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку № 1; щомісячно оформляти для споживача величину факти спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць); платіжну вимогу-доручення, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звірки розрахунків та податкові накладні по кожній отриманій на свій розрахунковий рахунок сумі; сповіщати споживача в 5-денний термін про зміну тарифів на теплову енергію.

За змістом п.п. 2.3.5 договору споживач, зокрема, зобов'язується забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію; своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями.

Споживач має право перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію згідно з умовами договору ( п.п. 2.5.2 договору).

Пунктами 4.1. та 4.3. договору визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2009 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення. Чинність договору сторонами не заперечується, а судом апеляційної інстанції обставин припинення правочину не встановлено.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 додатку № 2 до Договору розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими Розпорядженням КМДА від 30.05.2007 № 643, за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ для розрахунків із житловими організаціями 94,33 грн. У разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності. У разі встановлення засобів обліку не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених відповідними приладами обліку додаються теплової втрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з п.1.3 додатку № 1

Відповідно до п. 9, 10, 12, 13 Додатку № 2 до Договору, споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в МВРТ-7 за адресою: вул. Горького, буд. №29 оформлену «Постачальником» платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник «Постачальнику» протягом двох днів з моменту їх одержання. Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком. Можливі змінення тарифів в період дії договору. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

21.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-сервіс груп" укладено угоду № Р8383143-10/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383143 від 01.10.2008 (а.с. 93-94 том І).

Згідно Актів приймання-передавання товарної продукції у період з квітня 2015 по лютий 2016 обсяг спожитої позивачем теплової енергії за договором № 8383143 від 01.10.2008 становив 499,306 Гкал (а.с. 30-35 том І).

Розрахунок вартості послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді зроблений відповідачем, виходячи із тарифу, встановленого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме - у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 р. у справі № 826/15733/15 постанову НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" № 613 від 03.03.2015 визнано незаконною з дня її прийняття.

Спір у даній справі виник у зв'язку з наявністю підстав, на думку позивача, для стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів за теплову енергію згідно спірного договору по тарифам, рішення про встановлення яких визнано в судовому порядку незаконним.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст оспорюваного правочину, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про теплопостачання", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Пунктом 2 частини 1 статі 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що тарифи на теплову енергію затверджуються відповідним рішенням національної комісії щодо державного регулювання у сфері комунальних послуг та органами місцевого самоврядування, які є обов'язковими для усіх учасників правовідносин у сфері енергопостачання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, Постановою від 03 березня 2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

"1. Установити ПАТ "Київенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні: - тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ); 2. Установити ПАТ "Київенерго" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4. 3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 № 465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 р. у справі № 826/15733/15 постанову НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" № 613 від 03.03.2015 визнано незаконною з дня її прийняття.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що нарахування вартості поставленої позивачу теплової енергії у період з квітня 2015 по лютий 2016 було здійснено Публічним акціонерним товариством «Київенерго» з застосуванням тарифів, встановлених постановою НКРЕКП № 613 від 03.03.2015, яка була обов'язковою для застосовування сторонами спірних правовідносин у спірний період.

У зв'язку із неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383143 від 01.10.2008 між сторонами укладено угоду № Р8383143-10/15 від 21.10.2015 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію.

В п. 1 угоди № Р8383143-10/15 від 21.10.2015 сторонами узгоджено, що споживач (позивач у справі) визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією (відповідач у справі) за договором № 8383143 від 01.10.2008 на постачання теплової енергії у гарячій воді станом на 01.10.2015 загальною сумою 102 159,63 грн.

Споживач зобов'язався сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму заборгованості протягом жовтня 2015 - березня 2016 щомісячними платежами згідно з додатком 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця за кожною тарифною групою згідно з вищевказаним договором.

Розмір заборгованості за поставлену енергію, яка була визнана позивачем згідно угоди про реструктуризацію, визначена сторонами виходячи із тарифів, що були чинні як на час настання строку оплати вартості отриманої енергії, так і на час укладення даної угоди. Постанова НКРЕКП № 613 від 03.03.2015 на час укладення угоди про реструктуризацію була чинна, та підлягала обов'язковому застосуванню до спірних правовідносин в силу імперативної норми закону.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У відповідності до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, сторони в угоді про реструктуризацію узгодили наявність у позивача заборгованості, зокрема, за спірний період, в який застосовувалися тарифи встановлені постановою НКРЕКП № 613 від 03.03.2015. Доказів внесення змін до вказаного правочину матеріали справи не містять, чинність угоди сторонами також не оспорюється. Сплачені позивачем кошти на виконання договірних зобов'язань за період з квітня 2015 по лютий 2016 не перевищували розміру тарифів, визначеного в постанові.

Суд апеляційної інстанції вважає, що лише за взаємною згодою сторін може бути вирішено питання щодо повернення позивачу сплачених коштів за отриману енергію згідно тарифів, які були визнанні не чинними вже після виконання позивачем своїх договірних зобов'язань. Додаткової угоди в частині досягнення домовленостей про повернення надмірно сплачених позивачем коштів між сторонами не укладалось, позивачем не надано належних і допустимих доказів в підтвердження обставин відмови відповідача від пропозиції щодо укладення такої додаткової угоди.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, самостійно здійснивши перерахунок вартості спожитої теплової енергії та визначивши тариф.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/19305/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/19305/17 скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-сервіс Груп" (02222, м. Київ, вулиця Лаврухіна, будинок 3, офіс 10; ідентифікаційний код: 33739577) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305) 3 180 (три тисячі сто вісімдесят) грн 64 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/19305/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 24.09.2018