ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Справа № 923/709/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬСПЕЦПРИЛАД", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 70 450,63 грн. за договором поставки

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача ОСОБА_1 довіреність №30/07/ЮСП від 30.07.2018 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР" (позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою № 06/18 від 06.08.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВДЕНЬСПЕЦПРИЛАД" (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 70 450,63 грн. за договором поставки № 50/16 від 19.09.2016.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.08.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. В судове засідання не прибув, 17.09.2018 року надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.91).

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, запереченнях та заявах по суті справи.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 25.09.2018, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, який прибув в судове засідання, суд

встановив:

19 вересня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АНТЕНОР» (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНЬСПЕЦПРИЛАД» (відповідач, постачальник) було укладено договір поставки №50/16 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцеві запчастини відповідно до Специфікацій до цього договору (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити постачальнику його вартість в строки та в порядку, передбаченому цим договором.

Договір підписаний сторонами без зауважень, скріплений печаткою. Протягом дії Договору в нього не вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки, правовідносини, які витікають із нього, регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобовязання, які є одним із видів господарських зобовязань, - це цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на корить другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач у позові зазначає, що на його адресу відповідно до видаткової накладної №121 від 11.05.2018 року, видаткової накладної №162 від 13.06.2018 року, видаткової накладної №177 від 22.06.2018 року відповідачем було поставлено запчастини для обладнання, а саме: обємний механічний витратомір СХ-М25-АL у кількості 9 шт., вартістю 60392,00 грн. та лічильник імпульсів (НОМЕР_1) у кількості 4 шт., вартістю 9000,00 грн. на загальну суму 69392,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що вищевказана сума була сплачена позивачем у повному обсязі.

Позивач у позові стверджує, що при встановленні даних запчастин на обладнання та перевірці їх в роботі виявилось, що дані запчастини є неякісними та не в робочому стані. Також у звязку з постачанням відповідачем неякісних запчастин для обладнання, співробітник позивача неодноразово виїжджав до контрагентів для перевірки та ремонту зазначених запчастин. У звязку з чим позивачем були понесені незаплановані витрати у розмірі 1058,63 грн., які також позивач просить стягнути з відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією (а.с.19), в якій просив повернути грошові кошти.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно приписів п.1 ч.2 ст.678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що у разі відхилення якості або кількості товару, покупець зобовязаний протягом 7 календарних днів після виявлення недоліків або дефектів сповістити про це постачальника факсимільним звязком або листом і одночасно зажадати їх усунення шляхом ремонту або заміни несправних частин. Постачальник або уповноважений представник постачальника зобовязаний протягом 3 робочих днів після отримання, відповісти на повідомлення покупця, при умові його отримання, і в найбільш стислий строк (термін, необхідний на переїзд) приступити до ремонту.

Суд звертає увагу позивача, що ним не надано доказів звернення до відповідача з повідомленням, передбаченим у вищевказаному пункті договору.

Суд досліджував в судовому засіданні наряд від 19.06.2018 р., наряд від 07.07.2018 р., таблицю з написом Литвин (а.с.22) та таблицю з написом Правдолюбенко (а.с.25), а також компютерні карти без номеру (а.с. 23, 26).

Наряд від 19.06.2018р. має графу «Перелік встановленого/демонтованого обладнання», в якій відсутня інформація про встановлення/демонтаж обладнання. В графі «Сервісні роботи/діагностика» зазначено, що була здійснена заміна витратоміра, але не зазначено, заміна якого саме витратоміра. Не зазначено його родові та видові ознаки.

Суд звертає увагу позивача, що згідно специфікації та видаткових накладних, які надані до позовної заяви, Відповідач поставив Позивачу обємні механічні витратоміри марки: CX-MG25-AL та CX-M25-AL. Враховуючи викладене, із Наряду від 19.06.2018р. не вбачається, що проводився демонтаж, ремонт, налаштування та заміна витратомірів марки: CX-MG25-AL та CX-M25-AL, які Відповідач поставив (відвантажив) Позивачу. Також суд погоджується з думкою відповідача, що Наряд від 19.06.2018р. є неналежним доказом у звязку з тим, що в даному Наряді не вказана посада посадової особи ПСП АФ «Росія», яка засвідчила надання Позивачем послуг та відсутність претензій, а також не відомо, чи мала ця посадова особа ПСП АФ «Росія» повноваження підписувати цей Наряд.

Також суд звертає увагу, що Наряд від 07.07.2018р. має графу «Перелік встановленого/демонтованого обладнання», в якій зазначено, що була здійснена заміна витратоміра, але не зазначено, заміна якого саме витратоміра. Згідно специфікації та видаткових накладних, наданих до матеріалів справи, Відповідач поставив Позивачу обємні механічні витратоміри марки: CX-MG25-AL та CX-M25-AL. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відповідними доказами, що згідно Наряду від 07.07.2018р. проводився демонтаж, ремонт, налаштування та заміна витратомірів марки: CX-MG25-AL та СХ-М25- AL, які Відповідач поставив (відвантажив) Позивачу. Також суд зауважує, що Наряд від 07.07.2018р. є неналежним доказом у звязку з тим, що в даному Наряді не вказана посада посадової особи ПСП АФ «Росія», яка засвідчила надання Позивачем послуг та відсутність претензій, а також не відомо, чи мала ця посадова особа ПСП АФ «Росія» повноваження підписувати цей Наряд.

Компютерні карти без номера (а.с.23, умовно №1) та компютерна карта без номера (а.с.26, умовно №2), суд не приймає до розгляду в якості належного доказу, оскільки на обох картах один і той же самий маршрут, але довжина цього маршруту різна, зокрема на карті №1 зазначена довжина маршруту 555 км., а на другій карті довжина цього ж маршруту - 361 км.

Суд звертає увагу позивача на те, що відсутній причинно-наслідковий звязок між автомобілем НОМЕР_2 та ТОВ «АНТЕНОР».

Суд констатує, що експрес накладна №1584 Нової пошти від 02.07.2018р. (а.с.93) є неналежним доказом, так як цією накладною доводиться факт відправлення невідомих автозапчастин вартістю 500грн., ще до того, як Позивач повідомив Відповідача про наявність у нього вимог щодо якості поставленого товару претензія позивача датована 12.07.2018 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відповідними доказами поставку неякісного товару та понесення витрат у зв'язку з поставкою неякісних запчастин у розмірі 1058,63 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено відповідними доказами, що поставлений відповідачем товар є неякісним.

У звязку із відмовою в задоволенні позову судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст..ст.129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання повного тексту рішення 28.09.2018 року.

Суддя В.В.Литвинова