РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2018Справа № 910/9772/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Поліграфіст» (04201, м. Київ, вул. Полярна 3)

до Житлово-будівельного кооперативу «Автомобіль» (04201, м. Київ, вул. Полярна 3)

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Житлово-будівельний кооператив «Економіст-2» (04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 3)

про стягнення 37 057,78 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Поліграфіст» до Житлово-будівельного кооперативу «Автомобіль» про стягнення 37 057,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з липня 2015 року по червень 2016 року, проводив нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф встановлений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», яка була скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/15733/15 від 06.07.2016, у зв'язку з чим позивачем було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 37 057,78 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 за даною позовною заявою відкрито провадження у справі № 910/9772/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду залучено до участі у справі Житлово-будівельний кооператив «Економіст-2» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача а також встановлені строки відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, третій особі - пояснення щодо позову та відзиву.

З метою повідомлення відповідача та третю особу про розгляд справи судом та про їх права подати відзив/пояснення на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.07.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження відповідача та третьої особи, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04201, м. Київ, вулиця Полярна, будинок 3.

Відповідач ухвалу суду від 30.07.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 02.08.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 940.

15.08.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву з доказами направлення відзиву на адреси позивача та третій особі.

Тертя особа у строк визначений ухвалою суду від 30.07.2018 письмових пояснень щодо позовної заяви та/або відзиву до суду не направила.

Позивач у строк, встановлений ухвалою суду від 30.07.2018, не подав відповіді на відзив, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

За доводами Житлово-будівельного кооперативу «Поліграфіст» (надалі - позивач) Житлово-будівельний кооперативу «Автомобіль» (надалі - відповідач) та Житлово-будівельний кооператив «Економіст-2» (надалі - третя особа) являються обслуговуючими кооперативами будинку № 3 по вулиці Полярній у місті Києві.

Як вбачаться із матеріалів справи, 31.12.2006 між Житлово-будівельним кооперативом «Поліграфіст», Житлово-будівельним кооперативом «Автомобіль» та Житлово-будівельним кооперативом «Економіст-72» укладено Договір № 31-12-06 (надалі - договір), предметом якого є розрахунки за постачання, користування спожитою тепловою енергією, гарячим, холодним водопостачанням та водовідведенням, електроенергією, своєчасна сплата на умовах, передбачених цим договором, договором № 8373006 від 01.05.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді та водовідведенні, договором № 05472/4-05 від 15.02.2005 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі, договором № 12066 від 10.06.1997 на постачання електроенергії для місць загального користування та забезпечення безперебійної роботи теплопункту.

Відповідно до п. 1.2 договору, в зв'язку з тим, що прилади обліку спожитої теплової енергії, гарячої та холодної води, електроенергії, які знаходяться по вул. Полярна, 3 є спільними для трьох кооперативів, а облік та розрахунки за спожите тепло у гарячій воді з теплопостачальною організацією АК «Київенерго» веде ЖБК «Автомобіль» за холодне водопостачання з ВАТ «Київводоканал» веде ЖБК «Поліграфіст», за електроенергію з ВАТ «Київенерго» веде ЖБК «Економіст-72» - між кооперативами застосовується спосіб взаємозаліку.

Відповідно до п. 2.1 Договору ЖБК «Поліграфіст» зобов'язується сплачувати ЖБК «Автомобіль» 1/3 частину від виставлених рахунків за спожиту теплову енергію у гарячій воді та водовідведенні.

Цей Договір укладається строком на 10 років з моменту його підписання (п. 3.1 Договору).

За доводами позивача. 01.05.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Автомобіль» (споживач, відповідач) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8373006, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, до житлового будинку по вул. Полярній, 3 у м. Києві, п. 1 якого визначено, що при виконанні умов цього договору а також вирішення всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положеннями про Держенргоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергію, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з урахуванням положення п. 1 договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8373006 відповідачем виставлялися рахунки за спожиту теплову енергію позивачу та третій особі за тарифами, що затверджені компетентним органом.

Так, як стверджує, позивач, у період з липня 2015 року по червень 2016 року включно діяла постанова НКРЕКП від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання потреб населення ПАТ «Київенерго», відповідно до якої тариф був встановлений 531,1 грн за Гкал. Отже, відповідач, як вказує позивач, розраховував та виставляв рахунки позивачу та третій особі, застосовуючи тариф 531,1 грн Гкал.

Проте, позивачу стало відомо, що постанова НКРЕКП від 03.03.2015 № 613 скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15, а відтак, на думку позивача, відповідач за вказаний вище період застосовував завищений тариф, що призвело до надмірно сплачених грошових коштів з боку позивача у сумі 37 057,78 грн., у зв'язку з чим, вказана сума за доводами позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі приписів ст.ст. 11, 509,714 ЦК України, ст.ст. 275,2 76 ГК України та ст. 20 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вимог заперечує з наступних підстав.

Зокрема, відповідач погоджується, що 31 грудня 2006р. між ЖБК «Поліграфіст», в особі голови правління Діденко В.Д., діючого на підставі Статуту, ЖБК «Автомобіль», в особі голови правління Пилипчука Г.О., діючого на підставі Статуту, та ЖБК «Економіст-72», в особі голови правління Жила С.С., діючого на підставі Статуту, укладено Договір № 31-12-06 про ведення спільного господарства по обслуговуванню будинку за адресою: м. Київ, вул. Полярна, будинок № 3 (надалі - Будинок), строком дії до 31 грудня 2016 р.

За умовам умовами договору № 31-12-06 ЖБК «Автомобіль» зобов'язалось забезпечувати постачання на весь Будинок теплової енергії в гарячій воді на його обігрів та для побутового використання мешканцями Будинку шляхом укладення та виконання договору з ПАТ «Київенерго» № 8373006 на постачання теплової енергії в гарячій воді та водовідведення, а ЖБК «Поліграфіст», відповідно до п. 2.1 Договору № 31-12-06, зобов'язалось сплачувати ЖБК «Автомобіль» 1/3 частину від виставлених рахунків за спожиту теплову енергію у гарячій воді та водовідведення.

Саме, на підставі отриманих від ПАТ «Київенерго» облікових карток про обсяги поставленої теплової енергії в гарячій воді щомісяця визначалась вартість 1/3 частки ЖБК «Поліграфіст», ЖБК «Автомобіль» та ЖБК «Економіст-72» від вартості спожитої Будинком теплової енергії в грошовому еквіваленті, розмір яких був однаковий для всіх кооперативів.

Відповідач також зазначає, що ЖБК «Автомобіль» не визначав вартість спожитої теплоенергії для кооперативів, а інформував їх про обсяг і вартість спожитої будинком теплоенергії протягом місяця на підставі отриманих від ПАТ «Київенерго» облікових карток, а тому твердження позивача, що відповідач розраховував і виставляв рахунки позивачу і третій особі, застосовуючи тариф 531,1 грн. за Гкал не відповідає дійсності, бо вартість спожитої теплоенергії визначалась ПАТ «Київенерго».

ЖБК «Поліграфіст» не є стороною договору між ПАТ «Київенерго» і ЖБК «Автомобіль», а тому посилання позивача на цей договір, як підставу своїх позовних вимог є безпідставне.

Також відповідач вважає, що не обґрунтовано у своїх позовних вимог ЖБК «Поліграфіст» посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15, оскільки, ані ЖБК «Поліграфіст», ані ЖБК «Автомобіль» не брали участь в справі №826/15733/15, а тому посилання позивача на цю справу, як підставу звільнення від доказування обставин в справі № 910/9772/18 не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Крім цього, відповідач зазначає, що ЖБК «Поліграфіст» звернулось з позовом до ЖБК «Автомобіль» про повернення зайво сплачених коштів за період з липня 2015 р. по червень 2016 р. Розрахунки між ЖБК «Автомобіль» і ЖБК «Поліграфіст» за спожиту останнім теплову енергію в період з 01.10.2014 р. по 30.09.2016 p., в тому числі і за період липень 2015 - червень 2016, зокрема, були предметом розгляду Господарського суду м. Києва у справі 910/19181/16.

Так, ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 у справа № 910/19181/16 була затверджена мирова угода між Житлово-будівельним кооперативом «Автомобіль» та Житлово-будівельним кооперативом «Поліграфіст», за якою ЖБК «Поліграфіст» визнає свої зобов'язання перед ЖБК «Автомобіль» по сплаті заборгованості за Договором № 31-12-06 в сумі 312 701,40 грн, що виникла в період з жовтня 2014 по вересень 2016 р.

Ухвала Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 у справа № 910/19181/16 набрала законної сили, а тому є обов'язковою до виконання.

В свою чергу ЖБК «Поліграфіст» частково виконало умови мирової угоди про що був складений Акт звіряння взаємних розрахунків згідно мирової угоди № 910/19181/16 від 10.01.2017 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за яким борг ЖБК «Поліграфіст» за мировою угодою становить 117 268,00 грн.

Для примусового стягнення боргу 117 268,00 грн. ЖБК «Автомобіль» звернулось до Оболонського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, де Постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2018 старшим державним виконавцем Шевченко Ю.І. відкрите виконавче провадження № 56461322 про стягненню з ЖБК «Поліграфіст» на користь ЖБК «Автомобіль» боргу 117 268,00 грн. на підставі Ухвали Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 у справі № 910/19181/16.

З огляду на зазначене, відповідач зазначає, що за вказаний період не ЖБК «Автомобіль» має борг перед ЖБК «Поліграфіст», а навпаки ЖБК «Поліграфіст» має борг перед ЖБК «Автомобіль» 117 268,00 грн, а тому просить суд відмовити у позові в повному обсязі. До вказаного відзиву відповідачем було залучено наступні докази: ухвала Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 у справа № 910/19181/16, копії позовної заяви до ЖБК «Поліграфіст» та розрахунку за спожиту теплоенергію, копія Акту звіряння взаємних розрахунків згідно мирової угоди № 910/19181/16 від 10.01.2017, копія Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2018 та докази надіслання відзиву позивачу і третій особі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 31-12-06 від 31.12.2006, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору ЖБК "Поліграфіст" зобов'язується сплачувати ЖБК "Автомобіль" 1/3 частину від виставлених рахунків за спожиту теплову енергію у гарячій воді та водовідведенні.

Отже, сторонами визначений порядок оплати рахунків за спожиту теплову енергію, а тому суд погоджується з доводами відповідача, що останній не визначав вартість спожитої теплоенергії для кооперативів, а інформував їх про обсяг і вартість спожитої будинком теплоенергії протягом місяця на підставі отриманих від ПАТ «Київенерго» облікових карток, а тому твердження позивача, що відповідач розраховував і виставляв рахунки позивачу і третій особі, застосовуючи тариф 531,1 грн. за Гкал не відповідає дійсності, бо вартість спожитої теплоенергії визначалась саме ПАТ «Київенерго», а не відповідачем.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/19181/16 у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Автомобіль» до Житлово-будівельного кооперативу «Поліграфіст», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Житлово-будівельний кооператив «Економіст-72» про стягнення боргу за Договором в розмірі 312 701,40 грн., затверджено мирову угоду, п. 2 мирової угоди встановлено, що «Відповідач визнає свої зобов'язання перед позивачем по сплаті заборгованості за Договором № 31-12-06 в сумі 312 701 (триста дванадцять тисяч сімсот одна) грн. 40 коп.».

Також матеріалами справи підтверджується, що заборгованість у сумі 312 701,40 грн, яка визнана ЖБК «Поліграфіст» у справі № 910/19181/16 виникла за період з жовтня 2014 по липень 2016, про що свідчить долучена до відзиву позовна заява ЖБК «Автомобіль» від 10.10.2016 № 101. Отже, грошове зобов'язання за Договором № 31-12-06 за спірний період (липень 2015 - червень 2016) вже були предметом розгляду Господарського суду м. Києва у справі 910/19181/16, де ЖБК «Поліграфіст» визнав свою заборгованість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18).

За таких обставин, судом у справі № 910/19181/16, встановлено факт наявності боргу ЖБК «Поліграфіст» перед ЖБК «Автомобіль» у тому числі за спірний період за договором № 31-12-06, згідно рахунків виставлених ЖБК «Автомобіль» на підставі п. 1.2. договору. Вказаний факт в силу норм ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню при розгляді цього спору.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведеної обставини (факту наявності та визнання заборгованості позивачем за спірний період за договором), адже існування даної обставини підтверджує судове рішення у спорі, що виник між тими ж сторонами (справа № 910/19181/16).

Переоцінка даного факту буде свідчити про поставлення під сумнів судових рішень у справі № 910/19181/16, що є неприпустимим.

Станом на 27.09.2018 (дата ухвалення рішення) сторонами не подано суду жодних доказів щодо перегляду та/або скасування ухвали суду від 10.01.2017 у справі № 910/19181/16, а відтак враховуючи наведене вище та правовідносини сторін, які виникли на підставі договору № 31-12-06 від 31.12.2006 суд зазначає про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог позивача.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, виходячи з вказаних засад, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Поліграфіст» відсутні, а тому в задоволені позову слід відмовити, з покладенням судового збору в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.09.2018

Суддя Пукшин Л.Г.