УХВАЛА

м. Київ

19.09.2018Справа № 910/21920/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6"

про розстрочення виконання рішення

у справі № 910/21920/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (м. Київ)

до Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" (м. Київ)

про стягнення 116 545,52 грн.

Представники сторін:

від заявника (боржника): не з'явився

від стягувача: Алавердян Т.О. - представник

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 910/21920/17 (суддя Ващенко Т.М.) позов задоволено; стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" (03146, м. Київ, вул. Героїв Космосу, б. 19-А; ідентифікаційний код 23698084) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) 70 552 (сімдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 70 коп. заборгованості за теплову енергію, 6 702 (шість тисяч сімсот дві) грн. 10 коп. 3% річних, 39 290 (тридцять дев'ять тисяч двісті дев'яносто) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 1 762 (одна тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

24.07.2018 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

07.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" про розстрочення виконання рішення.

Відповідно до п. 4.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва, затверджених рішенням зборів суддів від 14.09.2015 № 17, у зв'язку з відпусткою судді Ващенко Т.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду № 05-23/1633 від 07.09.2018 справу № 910/21920/17 направлено на повторний автоматизований розподіл.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/21920/17, визначено суддю Баранова Д.О. для подальшого розгляду заяви Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" про розстрочення виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 вказану заяву прийнято та призначено до розгляду на 19.09.2018.

18.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" щодо розстрочення виконання рішення.

У судове засідання 19.09.2018 з'явився представник Публічного акціонерного товариства "Київенерго", який заперечував щодо задоволення заяви про розстрочення виконання рішення.

Представник заявника у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся ухвалою суду від 12.09.2018 про місце, дату та час розгляду заяви.

Як вбачається з поданої Житлово-будівельним кооперативом "Локомотив-6" про розстрочення виконання рішення, останній просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018, у зв'язку з тим, що фінансування відповідача та його витрати здійснюються суворо за цільовим призначенням та з внесків фізичних осіб - мешканців будинку. Враховуючи, що 50 % жителів будинку боржника отримують пільги та субсидії то основна частина заборгованостей Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" виникає у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань Управління соціального захисту населення перед боржником.

Заявник у своїй заяві зазначає, що виконання судового рішення зачіпає не лише майнові інтереси відповідача - юридичної особи, а й інтереси територіальної громади, яку останній в певній мірі представляє, а тому, необхідно враховувати специфіку діяльності підприємства, а саме, неприбутковий статус, що на думку заявника свідчить про те, що негайне виконання рішення та одночасне вилучення суми заборгованості призведе до того, що відповідач не зможе здійснювати свою діяльність.

В той час, із поданих стягувачем заперечень щодо розстрочення виконання рішення вбачається, що на думку Публічного акціонерного товариства "Київенерго", посилання боржника на перебування у скрутному фінансовому становищі не є тими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому що дані обставини не являються тими, що передбачені ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, а тому, не можуть бути враховані судом як підстава для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Стягувач також зазначає, що на сьогоднішній день через систематичне невиконання споживачами теплової енергії своїх зобов'язань за договорами, рівень заборгованості комунальних підприємств, житлово-експлуатаційних організації та інших споживачів перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" досяг досить високого рівня.

Із заперечень стягувача, також вбачається, що на даний момент Публічне акціонерне товариство "Київенерго" перебуває у скрутному фінансовому становищі, що зумовлено припиненням дії угоди відповідно до рішень Київської міської ради 20.06.2017 № 439/2661, 24.04.2018 № 517/4581, 30.04.2018 припинена Угода щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладена між Київської місткою державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.0200 №128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 № 131/1108.

З огляду на викладене вище, стягувач звертає увагу суду на те, що з 01.05.2018 Публічне акціонерне товариство "Київенерго" не здійснює діяльність з постачання теплової енергії, надання комунальних послуг з постачання гарячої води та опалення споживачам столиці. Єдиним джерелом сплати заборгованостей товариства перед постачальниками енергоносіїв та послуг їх транспортування є заборгованість клієнтів, яка підлягає стягненню в примусовому порядку, а тому на думку стягувача, розстрочка виконання рішення призведе до повного його невиконання, затягування здійснення виконавчого провадження та збільшення втрат стягувача через суттєвий вплив інфляції.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписами ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі № 910/21920/17, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної вище норми, розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). А підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

З підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Згідно ч. 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів заяви, боржником не подано жодних належних доказів на підтвердження обставин скрутного фінансового становища чи ризику припинення діяльності, передбаченої Статутом, у зв'язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку.

Розглядувана заява містить відомості про фактичну діяльність кооперативу та доводи (припущення) заявника, які жодним доказом не підтверджуються та не є обставинами, з якими закон пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Крім того, суд вказує, що сам факт тяжкого матеріального становища заявника у зв'язку із наявною заборгованістю Управління соціального захисту населення перед Житлово-будівельним кооперативом "Локомотив-6" не є виключною підставою, для надання розстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та з врахуванням судом можливі настання негативних наслідків для боржника при виконанні рішення суду у встановлений строк, а також негативних наслідків для стягувача при розстрочці виконання рішення суду, то за таких обставин, суд дійшов висновку щодо недоведеності та необґрунтованості викладених в заяві Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" обставин з яким закон наділяє суд можливістю розстрочення виконання рішення суду, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ч. 2 ст. 232, 234 та 331 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-6" про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 910/21920/17 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 24.09.2018.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов