ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року Справа № 923/628/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. П. Калнишевського, 2-а, ідентифікаційний код юридичної особи: 21295614

до Приватного підприємства «Інтерком», місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. 9 Січня, 22, ідентифікаційний код юридичної особи: 24755982

про стягнення 21090,96 грн.

за участю представників сторін:

від позивача адвокат ОСОБА_1, на підставі договору про надання правової допомоги від 19.06.2018 року, за ордером ХС № 96558

від відповідача не прибув

10.07.2018 року до суду надійшла позовна заява Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради (далі Позивач) про стягнення з Приватного підприємства «Інтерком» (далі Відповідач) 21090,96 грн., перерахованих на рахунок Відповідача за поставку товару, обумовленого договорами № 399 від 13.07.2017 року та №460 від 01.09.2017 року.

Позовні вимоги, на підставі ст. ст. 530, ч. 3 ст. 612 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобовязань з поставки товару за договорами № 399 від 13.07.2017 року та № 460 від 01.09.2017 року.

12.07.2018 року, справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена судді Остапенко Т.А.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Херсонської області від 16.07.2018 року. Розгляд справи, виходячи із змісту ст. ст. 12, 247 ГПК України, здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Справу розглянуто в судових засіданнях 01.08.2018 року та 27.09.2018 року, поза межами строку, визначеного ст. 248 ГПК України, що обумовлено, перш за все, необхідністю забезпечення сторонам реалізації їх прав на подання заяв по суті справи, а також відпусткою судді з 06.08.2018 року по 17.09.2018 року.

Так, у п.п. 2, 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, закріплено, що суд зберігаючи об'єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 4, 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України, до принципів господарського судочинства віднесено змагальність сторін та розумність строків розгляду справи.

Під змагальністю, виходячи із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, розуміється, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На суд покладений обов'язок сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

У п. 63 Рішення ЄСПЛ у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87 зазначено, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

В свою чергу, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В рішенні Європейського суду з прав людини Броуган та інші проти Сполученого Королівства від 29.11.1988 року роз'яснено, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

За змістом ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги, з підстав, що зазначені у позові підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в жодне судове засідання не забезпечив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 16.07.2018 року та ухвали про відкладення від 01.08.2018 року на адресу реєстрації, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які, як вбачається із відмітки на поштовому повідомленні, були отримані повноважним представником Відповідача 19.07.2018 року та 07.08.2018 року. Про причини неявки Відповідач суд не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Таким чином, справа, відповідно до ч.9 ст. 81, п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, була розглянута за відсутності Відповідача за наявними в ній доказами.

В судовому засіданні, 27.09.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, розяснено процедуру оскарження рішення.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

13.07.2017 року між Херсонським вищим училищем фізичної культури Херсонської обласної ради (покупець) та Приватним підприємством «Інтерком» (постачальник) був укладений договір № 399 на поставку товару (далі Договір-1) (а.с. 10).

За умовами п. 1.1, 2.1. Договору-1 постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця обумовлений товар проектор Benq MS 506 у кількості 2 одиниць, вартістю 15999,96 грн., а покупець зобовязався належним чином прийняти й оплатити товар.

Згідно п. 4 Договору-1 поставка товару здійснюється на умовах EXW Инкотермс-2000 зі складу постачальника. Перехід до покупця права власності на товар, що постачається за договором, відбувається в момент отримання його на складі постачальника і після підписання видаткової накладної. Згідно, п. 6.1. Договору-1 оплата товарів покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок постачальника.

Також, 01.09.2017 року між вищевказаними сторонами був укладений договір № 460 на поставку товару (далі Договір-2) (а.с. 11).

За умовами п. п. 1.1., 2.1. даного договору сторонами узгоджено поставку та передачу у власність покупця багатофункціонального пристрою CanonMF 3010, вартістю 5091,00 грн. Умови поставки та розрахунку за товар відповідають умовам, визначеним у Договорі-1.

На виконання умов договорів, з метою отримання товару, позивачем на розрахунковий рахунок відповідача були перераховані грошові кошти на загальну суму 21090,96 грн. Так, за платіжним дорученням № 97 від 13.07.2017 (а.с. 12) року на рахунок Відповідача Позивачем перераховано 15999,96 грн. за проектори по договору № 399 від 13.07.2017 року; за платіжним дорученням № 435 від 01.09.2017 року (а.с. 13) на рахунок Відповідача перераховано 5091,00 грн. за багатофункціональний пристрій за договором №460 від 01.09.2017 року.

Проте, Відповідач, обумовлені товари Позивачу не передав та не поставив.

З метою досудового врегулювання спору, Позивач неодноразово звертався із претензіями про виконання зобовязання або повернення коштів, а саме: претензія за вих. №0119/105 від 27.02.2018 року (а.с. 14) та претензія № 01-19/156 від 04.04.2018 року (а.с. 15-17). Однак, вказані претензія залишилися без відповіді, що і стало підставою для звернення Позивача до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладені між Позивачем та Відповідачем договори є договорами поставки, а правовідносини сторін, відповідно, врегульовано нормами статей 264-271 ГК України, ст. 712 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.662 ЦК України визначено, що продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Статтею 663 ЦК України закріплено обовязок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 664 ЦК України, обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходження товару.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем підтверджено факт виконання зобовязання із оплати товару, визначеного договорами № 399 від 13.07.2017 року та № 460 від 01.09.2017 року.

Натомість відповідач не виконав зобовязання із поставки (відпуску) обумовленого товару. Доказів на спростування наведених обставин відповідач суду не надав.

З урахуванням наведеного вимоги Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради про стягнення 21090,96 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, Позивачу за рахунок Відповідача відшкодовується судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Інтерком» (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. 9 Січня, 22, ідентифікаційний код: 24755982) на користь Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. П. Калнишевського, 2-а, ідентифікаційний код: 21295614) заборгованість у розмірі 21090,96 грн. , а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 01.10.2018 року

Суддя Т.А. Остапенко