ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1546/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.,

Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.;

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Бендерук Є.О.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Імексбанк" - ОСОБА_1, довіреність № 230318/3, від 23.03.18;

від ТОВ "Торгова компанія "Контракт" - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року

у справі №916/1546/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Контракт

про стягнення 168539489,48 грн.,

(суд першої інстанції у складі: головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді: Волков Р.В., Смелянець Г.Є., дата та місце прийняття ухвали: 30.07.2018, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)

В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" (далі ПАТ «ІМЕКСБАНК» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Контракт" (далі - ТОВ "Торгова компанія "Контракт"), у якій, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог від 15.06.2015, просило стягнути з відповідача 168539489,48 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 153410500 грн., заборгованість по відсотках 13921687,43 грн., 1207302,05 грн. - пені за прострочення платежів по кредитному договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.07.2015 у справі №916/1546/15-г позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Торгова компанія "Контракт" на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" 168539489,48 грн., з яких: заборгованість за кредитом 153410500 грн., заборгованість по відсотках 13921687,43 грн., пеню за прострочення платежів по кредитному договору 1207302,05 грн.

У звязку з набранням рішенням суду законної сили, 04.08.2015 Господарським судом Одеської області були видані накази про примусове виконання рішення суду від 20.07.2015 у справі №916/1546/15-г.

09.07.2018 до Господарського суду Одеської області від ТОВ "Торгова компанія "Контракт" надійшла заява в порядку ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, у якій заявник просить суд наказ Господарського суду Одеської області по справі №916/1546/15-г про стягнення з ТОВ "Торгова компанія "Контракт" на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" заборгованості за кредитом 153410500 грн., заборгованості по відсотках 13921687,43 грн., пені за прострочення платежів по кредитному договору 1207302,05 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування вказаної заяви, ТОВ «Торгова компанія «Контракт», посилаючись на ст.ст. 526, 598, 599 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», зазначило, що всі основні зобовяання, які були забезпечені іпотекою належного ПрАТ «ФК «Чорноморець» майна будівель та споруд стадіону «Чорноморець», відповіно до умов договору іпотеки від 25.12.2014, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №6134, в тому числі і зобовязання ТОВ «Торгова компанія «Контракт» за договором про відкриття кредитної лінії №5/14 від 18.02.2014, є припиненими в результаті вжиття ПАТ «ІМЕКСБАНК» заходів щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року у справі №916/1546/15-г (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді: Волков Р.В., Смелянець Г.Є.) заяву ТОВ "Торгова компанія "Контракт" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі №916/1546/15-г задоволено, визнано наказ господарського суду Одеської області від 04.08.2015 по справі №916/1546/15-г про стягнення з ТОВ "Торгова компанія "Контракт" на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" 168539489 грн. 48 коп., з яких: заборгованість за кредитом 153410500 грн., заборгованість по відсотках 13921687 грн. 43 коп., пеня за прострочення платежів по кредитному договору 1207302 грн. 05 коп. - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що ПАТ ІМЕКСБАНК в позасудовому порядку набуло право власності на предмет іпотеки - будівлі та споруди стадіону Чорноморець, відповідно до умов договору іпотеки від 25.12.2014, отже, зобов'язання, зокрема вимоги ТОВ «Торгова компанія «Контракт» за кредитним договором №5/14 від 18.02.2014 (з урахуванням додаткових угод), які були забезпечені вищевказаним договором іпотеки на теперішній час є припиненими в порядку ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ ІМЕКСБАНК звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року у справі №916/1546/15-г скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Торгова компанія «Контракт» про визнання наказу Господарського суду Одеської області від 04.08.2015 таким, що не підлягає виконанню по справі по справі №916/1546/15-г відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про погашення заборгованості внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки судом першої інстанції не були враховані факти, встановлені постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року по справі № 918/539/17, а саме факт того, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв.м) за договором іпотеки від 25.12.2014 року, погашеною є заборгованість лише позичальників ТОВ ТБА ПРОМБУД, ТОВ КРУЇЗ ДЕЛЮКС, ТОВ КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ та ТОВ МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ОСОБА_3.

При цьому, зауважуючи про необовязковість правових висновків судів у інших справах, суд належним чином не обґрунтував, чому ним не враховуються такі висновки та не вказав, чому аргументація судів апеляційної інстанції у двох справах, які розглядалися по суті, відхиляється судом першої інстанції під час розгляду процесуального питання.

Крім того, скаржник наполягав, що зобов'язання сторін за кредитним договором не припинились, оскільки на момент розгляду справи повне погашення вимог кредитора за рахунок продажу предмета іпотеки не відбулося.

У випадку нестачі вартості предмета іпотеки для задоволення всіх вимог іпотекодержателя після позасудового врегулювання, кредитор має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, в тому числі й із такого, яке є предметом іншого договору забезпечення.

Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву боржника, фактично вдався до повторного розгляду справи по суті, чим порушив принцип правової визначеності та фактично переглянув судове рішення по суті.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №916/1546/15-г за апеляційною скаргою ПАТ ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 року ПАТ ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2018 року о 12-30 год.

10.09.2018 року до Одеського апеляційного господарського суду від ПАТ ІМЕКСБАНК надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, яке призначене на 17.09.2018 року, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 року клопотання ПАТ ІМЕКСБАНК про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Відповідач своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що явка сторін ухвалами суду не була визнана обовязковою, судова колегія вважає за можливе переглянути справу у відсутності представника відповідача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ ІМЕКСБАНК не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25 грудня 2014 року між ПАТ "ІМЕКСБАНК" (Іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством "Футбольний клуб "Чорноморець" (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстром №6134, за умовами якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань 41 юридичних осіб-боржників за 41 кредитними договорами, в тому числі і зобов'язань ТОВ "Торгова компанія "Контракт" за Кредитним договором №5/14 від 18.02.2014, з Додатковою угодою №1 від 18.08.2014, Додатковою угодою №2 від 30.10.2014, Додатковою угодою №3 від 23.12.2014, передав іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно.

Згідно п.п.1.3., Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80289 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, та розташовані на земельній ділянці, площею 62403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ ФК «Чорноморець», згідно договору оренди землі, посвідченого 20.09.2010 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №3088, зареєстрованого у Одеському міському відділі ОРФ ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2010 за №68.

Згідно з п.1.4 іпотечного договору, оціночна вартість вищевказаного предмета іпотеки згідно Висновку №112014/7-1 складеного 20.11.2014 експертом-оцінювачем ТОВ "Аппрайзер", становить НОМЕР_1 грн.

Відповідно до п.3.1.7 іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках передбачених п.3.1.6 цього договору, реалізувавши його відповідно до розділу 5 цього договору та/або договору про задоволення вимог Іпотекодержателя і за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних із реалізацією предмета іпотеки.

Пунктом 3.1.8 іпотечного договору передбачено, що у випадках, коли суми від продажу Предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя, він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна.

Згідно з п.6.1 іпотечного договору, даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Цим договором Іпотекодавець (майновий поручитель) уповноважує Іпотекодержателя подавати та отримувати від імені Іпотекодержателя довідки та документи, які необхідні для підготовки Предмета іпотеки до продажу (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу Предмету іпотеки. У разі продажу Предмета іпотеки Іпотекодавець (майновий поручитель) доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат Іпотекодержателя та заборгованості за кредитним договором. Якщо предмет іпотеки буде продано на суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат Іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу Іпотекодержатель повертає Іпотекодавцю (майновому поручителю);

- прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до п.6.2 іпотечного договору, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з п.7.1 іпотечного договору, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Боржником зобовязань за кредитним договором та додаткових договорів/угод до нього.

У вимозі про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" від 05.04.2017 за №849 ПАТ "ІМЕКСБАНК" вимагало від відповідача та Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" у тридцятиденний строк виконати порушене зобов'язання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №5/14 від 18.02.2014 з наступними змінами та доповненнями до нього, та сплатити заборгованість, яка станом на 01.03.2017 становить: 286326502,86, в тому числі заборгованість за кредитом 153410500 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 65378090,73, а також штрафні санкції 67537912,12 грн., за визначеними реквізитами.

Також у вимозі попереджено, що у разі невиконання у тридцятиденний строк порушеного зобовязання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №5/14 від 18.02.2014, з наступними змінами та доповненнями до нього та несплати зазначеної заборгованості, Банк зверне стягнення на предмет іпотеки: нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель загальною площею 80289,0 кв.м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, та належить АТ "ФК "Чорноморець", шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (в порядку ст..37 Закону України "Про іпотеку").

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №100287849 від 13.10.2017 ПАТ "ІМЕКСБАНК" набуто право власності на предмет іпотеки - нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець".

Згідно зі ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 року, на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 1 Закону України Про іпотеку визначено, що іпотека є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За приписами статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У ч. 1 ст. 36 Закону України Про іпотеку зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними (частина 4 статті 36 Закону).

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 37 Закону України Про іпотеку правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої у статті 38 цього Закону.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням на підставі, зокрема, відповідного застереження в іпотечному договорі.

Цей спосіб реалізується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що можливо здійснити, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України Про іпотеку є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору про відкриття кредитної лінії №5/14 від 18.02.2014 (з урахуванням додаткових угод), встановлено, що у випадку непогашення Кредиту та/або процентів, Кредитор має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та в інших випадках, встановлених договором або законодавством України.

Також пунктами 3.1.6, 3.1.7 іпотечного договору від 25.12.2014 року сторони передбачили, що Іпотекодержатель має право вимагати від Боржника незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а при незадоволенні вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до закону та цього договору за наявності підстав, перелічених у договорі; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених пунктом 3.1.6 договору, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору та/або договору про задоволення вимог іпотекодержателя, і за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Одночасно, пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або часткової несплати у передбачені Кредитним договором строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором;

- незалежно від настання терміну виконання Боржником будь-яких зобов'язань за Кредитним договором при виникненні підстав, вказаних у п. п. 3.1.4., 3.1.6. цього Договору, та у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації згідно п.2.1 цього договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору, даний пункт є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки,

- прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному статтею 37 ЗУ Про іпотеку.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

19.03.2018 року ПАТ ІМЕКСБАНК, реалізувавши право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання набуло у власність майно, яке є предметом іпотеки, а саме нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, загальною площею 80289,00 кв.м.

У ст. 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

З аналізу ст.ст. 1, 36 Закону України Про іпотеку вбачається, що після завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання (зобов'язання боржника за договором кредиту) є недійсними. Таким чином, ч. 4 ст. 36 Закону України Про іпотеку передбачено підстави припинення зобов'язань щодо виконання основного зобов'язання, яке було забезпечено іпотечним договором.

Юридичним наслідком виконання зобов'язання відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником/третьою особою зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

З урахуванням наведеного, в силу ч. 4 ст. 36 Закону України Про іпотеку вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку, що в силу ч. 4 ст. 36 Закону України Про іпотеку вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними.

Встановивши відсутність відповідного грошового обов'язку боржника внаслідок його виконання третьої особою (іпотекодавцем), місцевий господарський суд правомірно застосував положення ч. 2 ст. 325 Господарського кодексу України та визнав наказ таким, що не підлягає виконанню.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 36 Закону України Про іпотеку, з огляду на те, що кредитор скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язань інших боржників, а не зобов'язань відповідача, є безпідставними, оскільки після набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, якою забезпечено згідно іпотечного договору усі існуючі борги позичальників, відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у іпотекодержателя відсутнє право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна у разі, якщо ціна предмета іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, в звязку з чим, вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Наразі, згідно з умовами іпотечного договору іпотекою забезпечено сплату позичальниками або іпотекодавцем (разом чи окремо) існуючих та майбутніх боргів усіх 41 позичальників у строки та на умовах, зазначених в кредитних договорах, що узгоджується зі статтею 7 Закону України Про іпотеку.

При цьому, як правомірно зазначено судом першої інстанції, кредитор у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя несе ризики, які пов'язані із недійсністю подальших вимог до боржника, оскільки сама процедура набуття права власності на іпотечне майно у порівнянні із іншими способами задоволення вимог іпотекодержателя може не забезпечити у повній мірі реалізацію прав як боржника, так і іпотекодавця у разі їх відмінності.

У випадку наявності у іпотекодержателя наміру здійснити погашення лише частини зобов'язань, забезпечених іпотекою, він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статті 39 Закону України Про іпотеку, і саме в такому випадку рішенням суду мають в обов'язковому порядку бути встановлені як розмір зобов'язання, яке підлягає задоволенню за рахунок предмету іпотеки, так і його (предмету іпотеки) початкова вартість.

Крім того, судова колегія відхиляє посилання скаржника на судові рішення у справах №918/539/17, №907/600/17, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовою колегією розглянуто і відхилено посилання позивача на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року у справі № 918/539/17, в якій нібито, встановлено факт того, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, загальною площею 80 289,00 кв. м., основною площею 67037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв. м) за договором іпотеки від 25.12.2014 року, погашеною є заборгованість лише позичальників Товариства з обмеженою відповідальністю ТБА ПРОМБУД, Товариства з обмеженою відповідальністю КРУЇЗ ДЕЛЮКС, Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ та Товариства з обмеженою відповідальністю МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ОСОБА_3, оскільки судова колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає, що мало місце дослідження наявних доказів у справі № 918/539/17 і їх оцінка, а не встановлення факту, який би був преюдиціальним по всім аналогічним спорам.

Посилання на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 року у справі № 907/600/17 також не може бути прийнято до уваги, оскільки обставини, встановлені цим судовим рішенням не є преюдиціальним фактом для розгляду даної справи з огляду на те, що у справі № 907/600/17 приймали участь інші учасники справи з іншого предмету спору (застосування наслідків недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 27.08.2014 року Публічним акціонерним товариством Імексбанк та Товариством з обмеженою відповідальністю Україна, повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації припинення іпотеки та обтяжень щодо майна Товариства з обмеженою відповідальністю Україна; зміну пункту 1.3. кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 12.06.2014 року № 27/14, зміненого додатковими угодами № 2, № 3 та № 5, шляхом доповнення його текстом в редакції, запропонованій позивачем).

Таким чином, обставини, на які скаржник посилається як на преюдиційні, висвітлювались судами в межах відхилення доводів відповідачів щодо припинення їх зобов'язань внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 15.12.2014 року. При цьому, судами не встановлювались обставини реалізації Банком у відношенні даних відповідачів процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Натомість матеріали даної справи свідчать, що реалізуючи право на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач направив повідомлення про порушення умов основного зобов'язання не лише ТОВ МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ЧОРНЕ МОРЕ, ТОВ ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНЕ АГЕНТСТВО ПРОМБУД, ТОВ КРУЇЗ ДЕЛЮКС, ТОВ КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ, а також й відповідачу у справі. Ненадання позивачем доказів такого звернення реєстратору під час здійснення реєстраційних дій не свідчить про погашення вимог лише частини кредиторів, вимоги яких були забезпечені іпотекою, адже, розпочавши відповідну процедуру, Банк надіслав попередження іпотекодавцю про свій намір задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й щодо ТОВ Торгова компанія Контракт.

За таких обставин, відповідні оціночні судження, викладені у мотивувальній частині наданих скаржником судових рішень, не мають преюдиційного значення для даної справи, а доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визнаються колегією суддів необґрунтованими та такими, що спростовується встановленими фактичними обставинами справи.

Посилання апелянта на те, що зобов'язання відповідача на кредитним договором не припинились з огляду на те, що на момент розгляду справи продажу предмета іпотеки не відбулося, судова колегія відхиляє, оскільки ПАТ ІМЕКСБАНК обрав інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, відмінний від реалізації предмету іпотеки на підставі договору купівлі-продажу.

Не можуть бути визнані обґрунтованими й твердження щодо здійснення судом під час прийняття оскаржуваної ухвали повторного розгляду справи по суті, що призвело до порушення принципу правової визначеності, адже за змістом ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суду надане право визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наразі, розгляд відповідної заяви здійснено судом у відповідності до вимог ст. 328 Господарського процесуального України, в межах даної справи, наявних в ній письмових, достовірних та належних доказів, які мають значення для вирішення зазначеної заяви.

За встановлених обставин, дії суду не можуть бути розцінені як повторний перегляд судового рішення, оскільки обумовлюється наведеними нормами процесуального законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Торгова компанія «Контракт» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню через відсутність будь-яких обов'язків боржника перед стягувачем, що виникли із договору про відкриття кредитної лінії в№5/14 від 18.02.2014 (із урахуванням додаткових угод), із метою примусового виконання яких Господарським судом був видано наказ від 04.08.2015 року по даній справі.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, а прийняту у справі ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 по справі №916/1546/15-г слід вважати такою, що відповідає нормам процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ІМЕКСБАНК» не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 по справі №916/1546/15-г відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року у справі №916/1546/15-г залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 року у справі №916/1546/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 24.09.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6