РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2018Справа № 910/1357/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменній О.М. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва"

до Фізичної особи-підприємця Онопко Ірини Олександрівни

про розірвання договору та стягнення 18 924,73 грн.

за участю представників:

від позивача: Антоненко О.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Онопко Ірини Олександрівни про розірвання договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Онопко Іриною Олександрівною щодо нежитлового приміщення загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27 та стягнення з Фізичної особи-підприємця Онопко Ірини Олександрівни заборгованості у загальному розмірі 18924,73 грн.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконання відповідачем зобов'язання за договором №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 (суддя Мельник В.І.) дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

20.02.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1357/18, призначено підготовче засідання у справі на 16.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 18.05.2018.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/685 від 18.05.2018, у зв'язку із лікарняним судді Мельника В.І., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/1357/18.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справи №910/1357/18, зазначена справа була передана на розгляд судді Гулевець О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 суддею Гулевець О.В. прийнято справу № 910/1357/18 до свого провадження та призначено підготовче засідання на 19.06.2018.

В підготовчому засіданні 19.06.2018 відкладено розгляд справи на 16.07.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик в підготовче засідання 16.07.2018.

В підготовчому засіданні 16.07.2018 представник позивача подав суду заяву в порядку ст. 130 ГПК України, в якій позивач зазначив, що не підтримує своїх вимог про розірвання договору унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову. Також у своїй заяві позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги в частині стягнення 18924,73 грн., з яких: основний борг у розмірі 16662,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 529,31 грн., 3% річних у розмірі 170,64 грн. та пені у розмірі 1562,73 грн. Вказана вище заява прийнята судом до розгляду.

В підготовчому засіданні 16.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2018, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання, відповідачу направлено ухвалу про виклик в судове засідання 06.08.2018.

В судовому засіданні 06.08.2018 відкладено розгляд справи на 04.09.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та направлено відповідачу ухвалу про виклик в судове засідання 04.09.2018.

В судове засідання 04.09.2018 представники учасників судового процесу не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 відкладено розгляд справи на 18.09.2018.

18.09.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Суд зазначає, що приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено, права позивача на подання заяв (клопотань) про уточнення позовних вимог, а зменшити розмір позовних вимог позивач мав право до закінчення підготовчого засідання.

Разом з тим, з метою об'єктивного вирішення спору у даній справі, суд вирішив долучити до матеріалів справи зазначену вище заяву.

В судове засідання 18.09.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.

Відповідач про розгляд справи по суті був повідомлений ухвалою суду від 04.09.2018, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 04.09.2018 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку, а отже за змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 18.09.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 18.09.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем Онищенко Вячеславом Миколайовичем (орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (балансоутримувач, позивач) укладено договір №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до умов п. 1 якого орендодавець на виконання п.п. 1.1.7 протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 31.03.2015, розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 27.04.2015 року № 240 передає, а Фізична особа-підприємець Онищенко Вячеслав Миколайович приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27, для використання під розміщення торговельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 2.1. договору об'єктом оренди є: нежитлове приміщення, загальною площею 22,50 кв.м. в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м. згідно з викопіюванням з по поверхового плану.

Пунктом 3.1. договору визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 року № 34/6250.

Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною Договору на дату підписання договору, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 90 грн. 59 коп. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому складає 2038 грн. 28 коп. (додаток 2 до договору).

Відповідно до п. 3.2. договору розмір орендної плати за кожний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

У відповідності до п. 3.5. договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача.

Згідно до п. 3.6. договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2. договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Вищезазначений договір є укладеним з моменту підписання його сторонами, і діє з 27.04.2015 року до 25.04.2018 року (п. 9.1. договору).

Факт приймання-передачі приміщення від орендодавця до орендаря підтверджується актом приймання-передачі об'єкта оренди від 27.04.2015 до договору.

15.06.2016 між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Онищенком Вячеславом Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Онопко Іриною Олександрівною укладено Угоду про заміну сторони договору №256/2015 від 27.04.2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва (далі - Угода), згідно п. 1. якої орендар добровільно та за згодою трьох інших сторін передає Фізичній особі-підприємцю Онопко Ірині Олександрівні (новий орендар, відповідач) - всі права та обов'язки орендаря по виконанню умов договору оренди № 256/2015 в обсязі і на умовах, що існують на дату набрання чинності цією Угодою.

Згідно п. 10 Угоди вона вступає в силу з моменту її підписання і є невід'ємною частиною договору.

На виконання п. 6 Угоди Фізична особа-підприємець Онищенко Вячеслав Миколайович передав Фізичній особі-підприємцю Онопко Ірині Олександрівні по акту приймання - передачі від 15.06.2016 об'єкт оренди (додаток до Угоди).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за договором в частині своєчасної сплати орендної плати, у відповідача перед позивачем за період за 01.08.2017 по 31.01.2018 виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 16662,05 грн.

У зв'язку із простроченням виконання зобов'язання позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 529,31 грн., 3% річних у розмірі 170,64 грн. та пеня у розмірі 1562,73 грн.

Відповідно до п. 4.10. договору, орендар зобов'язаний протягом місяця, починаючи з дати укладання договору, застрахувати об'єкт оренди на користь орендодавця на весь строк дії договору оренди від вогневих ризиків, ризиків стихійних явищ та інших майнової ризиків на суму не менше, ніж експертна вартість об'єкта оренди. У договорі рахування (страховому полісі) балансоутримувач повинен бути вказаний як вигодонабувач страхового відшкодування. Орендар зобов'язаний надати орендодавцю балансоутримувачу копію договору страхування (страхового полісу) та копії платіжних доручень про сплату страхових платежів.

Відповідно до пункту 8 Угоди новий орендар зобов'язаний протягом місяця з дати укладання цієї Угоди застрахувати об'єкт оренди на користь орендодавця відповідно до умов договору оренди.

Позивач зазначає, що доказів укладання відповідного договору страхування орендованого майна та платіжного доручення про сплату страхових платежів, відповідач позивачу не надав.

Згідно із п. 6.7. договору, при невизнанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Відповідно до п. 9.4. договір припиняється в разі невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору.

За змістом пункту 9.6. договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний достроково за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 3.12. договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об'єкта за актом приймання-передачі включно.

У зв'язку із невиконання відповідачем зазначених вище зобов'язань, позивачем у судовому порядку заявлено вимогу про розірвання договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Онопко Іриною Олександрівною щодо нежитлового приміщення загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На відносини, пов'язані із орендою державного майна поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем у період з 01.08.2017 по 31.01.2018 нежитловим приміщенням загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

В пункту 3.6. договору передбачено, що орендна плата сплачується щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За розрахунком позивача заборгованість відповідача з орендної плати становить 16662,05 грн.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у даній справі, відповідач 03.09.2018 частково сплатив на користь позивача суму заборгованість у розмірі 2500,00 грн., що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що заборгованість у розмірі 2500,00 грн. сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд закриває провадження у справі №910/1357/18 в частині позовних вимог про стягнення 2500,00 грн., у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.07.2018 між позивачем, орендодавцем та відповідачем укладено додаткову угоду про припинення дії договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27квітня 2015 року.

У відповідності до додаткової угоди від 13.07.2018, сторонами визначено, що заборгованість орендаря з орендної плати становить 14810,33 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази часткових оплат по договору (банківські виписки), розрахунки заборгованості, враховуючи зміст додаткової угоди від 13.07.2018, судом встановлено, що позивачем помилково у розрахунок заборгованості враховано борг відповідача за попередній період (за період з січня 2017 року по липень 2017 року). Відповідна заборгованість відповідача за попередній період до січня була встановлена та стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 по справі №910/13280/17. Наведене також зазначено позивачем в поданих до суду уточненнях та розрахунку боргу, доданого до уточнень.

З урахування наведеного, заборгованість відповідача за договором №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015 становить 9141,24 грн.

Оскільки невиконане зобов'язання з орендної плати підтверджується матеріалами справи у 9141,24 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості частково у сумі 9141,24 грн.

Позивачем також заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 529,31 грн. (нараховані за період з 21.08.2017 по 20.12.2017), 3% річних у розмірі 170,64 грн. та пеня у розмірі 1562,73 грн., нараховані за період з 21.08.2017 по 06.02.2018.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків сплати орендних платежів відповідач сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено судом, позивачем при розрахунку пені враховані положення п. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Перевіривши розрахунок пені, з урахуванням вірних сум заборгованості в межах визначеного позивачем періоду, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 809,44 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням заборгованості в межах визначеного позивачем періоду, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 809,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 211,46 грн. та 3% річних у розмірі 83,56 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Обов'язок орендаря своєчасно і у повному, обсязі сплачувати орендну плату визначений у пункті 4.2. договору.

Згідно із ч. 2 ст. 771 Цивільного кодексу України, договором або законом може бути встановлений обов'язок наймача укласти договір страхування речі, що передана у найм.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди.

Обов'язок страхування орендованого майна покладений на відповідача пунктом 4.10. договору оренди.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Приписами частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як встановлено судом, у відповідності до пункту 9.1. договору, сторонами погоджено, що договір дії до 25.04.2018 року.

Також, як зазначено судом вище, 13.07.2018 між позивачем, орендодавцем та відповідачем укладено додаткову угоду про припинення дії договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27квітня 2015 року.

Згідно із пунктом 1 додаткової угоди від 13.07.2018 сторони дійшли згоди припинити дію договору № 256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27 квітня 2015 року.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із актом від 13.07.2018 приймання-передачі об'єкта оренди до договору, 13 липня 2018 відповідач повернув, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27.

З урахуванням наведеного, станом на час вирішення даного спору договірні орендні відносини між сторонами припинились, а тому підстави для розірвання договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015, за висновками суду, відсутні.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що після відкриття провадження у справі дія договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015 припинена, суд закриває провадження у справі №910/1357/18 в частині позовних вимог про розірвання договору, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем обставин встановлених судом вище не спростовано, доказів оплати заборгованості у повному обсязі не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, суд закриває провадження у справі №910/1357/18 в частині позовних вимог про розірвання договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Онопко Іриною Олександрівною щодо нежитлового приміщення загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27 та в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 2500,00 грн., та позовні вимоги про стягнення заборгованості задовольняє частково в частині стягнення основного боргу у розмірі 9141,24 грн., інфляційних втрат у розмірі 211,46 грн., 3% річних у розмірі 83,56 грн. та пені у розмірі 809,44 грн.

З огляду на подану в порядку ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України позивачем заяву, судовий збір за вимогу про розірвання договору покладається на відповідача.

У відповідності до п. 2 ч. 1. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за вимогу про стягнення заборгованості покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/1357/18 в частині позовних вимог про розірвання договору №256/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2015, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Онопко Іриною Олександрівною щодо нежитлового приміщення загальною площею 22,50 кв.м в т.ч. на 1 поверсі - 22,50 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 27.

Закрити провадження у справі №910/1357/18 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 2500,00 грн.

В іншій частині позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Онопко Ірини Олександрівни (02166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02091, м. Київ, ХАРКІВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 148А, ідентифікаційний код 39604270) основний борг у розмірі 9141,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 211,46 грн., 3% річних у розмірі 83,56 грн., пеню у розмірі 809,44 грн., судовий збір у розмірі 2715,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 01.10.2018.

Суддя О.В. Гулевець