ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р. Справа №920/953/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І.,

за участі секретаря судового засідання Довбиш А.О.,

за участі представників:

позивача не зявився;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Глухів, Сумська область, (вх.№1583С/1-40) на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17,

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Глухів, Сумська область,

про стягнення 8111,70 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просив суд стягнути з останнього на свою користь 355,85 грн. боргу, 7561,82 грн. неустойки, 55,99 грн. пені та 138,04 грн. земельного податку за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 17.10.2015 року попереднього договору оренди №297/2015-п нерухомого військового майна.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року у справі №920/953/17 (повний текст складено 23.11.2017 року, суддя Резніченко О.Ю.) позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці 355,85 грн. боргу, 7561,82 грн. неустойки, 55,02 грн. пені, 138,04 земельного податку та 1599,81 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позовна заява не відповідала вимогам розділу VIII ГПК України, оскільки позивачем не було долучено документу в підтвердження повноважень начальника КЕВ м. Чернівці полковника ОСОБА_2 на підписання позовної заяви. Також апелянт посилається на те, що після закінчення Попереднього договору та не укладення Основного договору він звільнив орендоване приміщення про що повідомив Позивача, а складання ОСОБА_2 приймання-передачі приміщення договором не передбачалось. Крім того, апелянт вважає, що розмір неустойки є неспіврозмірним порівняно із збитками, які завдані позивачу, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт заявив про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Як вказує скаржник, йому не було відомо про наявність відповідного судового провадження. При цьому, апелянт звертає увагу суду, що кореспонденцію він не отримував по даній справі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: кореспонденція поверталась на адресу суду з позначкою поштового відділення за даною адресою не проживає. Про наявність оскаржуваного рішення відповідач дізнався 12.07.2018 року у звязку з ознайомленням з матеріалами справи та отриманням копії судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 поновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17; зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 10 днів, з урахуванням поштового перебігу, з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено, що учасники справи мають право до 31.08.2018 року (з урахуванням поштового перебігу) подати до апеляційного господарського суду клопотання та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Попереджено сторони, що апеляційна скарга може бути розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

20.08.2017 апелянтом було надано клопотання (вх.ел.пошти №1097) про розгляд справи за його участю. Також апелянт просив суд призначити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 25.09.2018 об 11:30 год., задоволено клопотання ФОП ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті та повідомлено, що інформацію у справі можна отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/.

24.09.2018 надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу ( вх.№7382), в якому позивач не погоджується з доводами апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, розгляд апеляційної скарги просить здійснювати без участі його представника.

В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що полковник ОСОБА_2 мав повноваження на підписання позовної заяви, що підтверджується копією витягу із наказу начальника ЗТКЕУ від 09.10.2015 №140, відповідно до якого полковника ОСОБА_2 вважати таким, що приступив до прийому посади начальника КЕВ м.Чернівці та копією витягу із наказу начальника КЕВ м.Чернівці від 22.10.2015 №85, згідно якого полковник ОСОБА_2 прийняв і приступив до виконання службових обов'язків начальника КЕВ м.Чернівці. Також позивач заперечує проти зменшення неустойки, посилаючись на те, що фактичне повернення орендованого майна залежало виключно від волевиявлення відповідача і останнім не наведено об'єктивних обставин, які унеможливили звільнення ним орендованих приміщень. Проте, внаслідок не звільнення приміщень після припинення договірних відносин та фактичного позадоговірного користування приміщенням у відповідача перед позивачем виникло зобов'язання по сплаті неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року на загальну суму, зазначену в позові.

Відповідач в судове засідання 25.09.2018 не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвала господарського суду від 22.08.2018 про призначення справи до розгляду на 25.09.2018 була направлена ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом за адресою, зазначеною в ним в апеляційній скарзі і яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте ухвала повернулась до суду з позначкою поштового відділення за даною адресою не проживає.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі відсутності за вказаною адресою.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною або яка міститься у відповідному реєстрі, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.10.2015 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди № 297/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: ОСОБА_3, пл. Театральна, 6, військове містечко №101, буд. 4 (літ. А) (надалі попередній договір).

Відповідно до п. 1.2 попереднього договору відповідач до моменту підписання основного договору оренди має право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п. 2.1.3 попереднього договору.

Згідно п. 3.3.2 попереднього договору за використання майна відповідач на підставі виставлених рахунків сплачує на розрахунковий рахунок позивача, за домовленістю сторін, плату в розмірі 689,46 грн. в місяць.

У п. 3.3.4 попереднього договору сторони визначили, що відповідач зобовязаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату орендної плати.

Згідно до п. 3.3.8 попереднього договору відповідач зобовязаний щомісячно компенсувати позивачу кошти у розмірі частини податку на землю в сумі 15,13 грн. в місяць, пропорційно площі землі, яку займає використовуване нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка, на яку відповідачу відповідно до чинного законодавства надається право користування.

За умовами п. 3.4 попереднього договору зобовязання, що встановлені попереднім договором, припиняються, якщо основний договір не буде укладений протягом строку, визначеного п. 1 попереднього договору.

Відповідно до п. 4.1 попереднього договору зобовязання по сплаті, визначені пунктом 3.3.2, відповідачем повинні виконуватись до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 9.1 попереднього договору його укладено строком на 12 місяців і від діє з 17.10.2015 до 16.10.2016.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2015 сторони підписали ОСОБА_2 приймання-передачі нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: ОСОБА_3, пл. Театральна, 6, військове містечко № 101, буд. 4 (літ. А).

З наданих до позовної заяви розрахунків вбачається, що з червня по жовтень 2016 року орендна плата за користування майном склала 3113 грн. 69 коп.

В порушення умов попереднього договору, відповідач сплатив позивачу за червень вересень 2016 року суму орендної плати у розмірі 2757 грн. 84 коп. Проте, не сплатив борг з орендної плати за жовтень 2016 року 355 грн. 85 коп. Крім того, відповідачем відповідно до п. 3.3.8 попереднього договору не сплачено 138 грн. 04 коп. податку на землю.

Позивач 17.08.2016, 26.09.2016, 20.10.2016, 25.01.2017, 28.02.2017, 22.03.2017, 25.04.2017, 22.05.2017, 26.06.2017, 19.07.2017, 19.08.2017 звертався до відповідача з претензіями щодо оплати заборгованості з орендної плати та неустойки, однак відповідач борг не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Вказані норми чинного законодавства передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 ЦК України та ч.7 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивач виконав умови попереднього договору та передав 17.10.2015 за ОСОБА_2 приймання-передачі нерухомого військового майна відповідачу майно, розташоване в Чернівецькому гарнізоні за адресою: ОСОБА_3, пл. Театральна, 6, військове містечко № 101, буд. 4 (літ. А).

Проте, відповідач в порушення умов попереднього договору сплатив позивачу орендну плату за червень вересень 2016 року суму у розмірі 2757 грн. 84 коп.

Доказів сплати боргу з орендної плати за жовтень 2016 року у сумі 355 грн. 85 коп. та 138 грн. 04 коп. податку на землю відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що відповідач користувався орендованим майном, однак не сплатив 355 грн. 85 коп. орендної плати та 138 грн. 04 коп. податку на землю у передбачені попереднім договором строки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 355,85 грн. боргу та 138,04 грн. земельного податку за неналежне виконання попереднього договору оренди №297/2015-п нерухомого військового майна від 17.10.2015.

Також позивач просив стягнути з відповідача 55 грн. 99 коп. пені за період з 16.09.2016 по 15.05.2017.

Відповідно до ст. 230 ГК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які відповідно до ст. 231 ГК України застосовуються у розмірі, встановленому законом або договором.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.2 попереднього договору плата за використання майна перерахована несвоєчасно чи не в повному обсязі, стягується відповідно до чинного законодавства за весь період заборгованості з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 55 грн. 02 коп., оскільки позивачем при розрахунку суми пені за серпень та вересень 2016 року неправомірно включено до розрахунку дні оплати суми боргу, а розрахунок за жовтень 2016 виходить за межі 6 місячного строку для нарахування пені, передбачений ст. 232 ГК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення 7561,82 грн. неустойки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Листом від 02.09.2016 № 2300 позивач проінформував відповідача про закінчення терміну дії попереднього договору оренди та про необхідність звільнити використовувані нежитлові приміщення в будівлі № 4 (літ. А) військового містечка № 101, розташованого за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6 та повернути КЕВ м. Чернівці.

Листом від 18.10.2016 № 3266 позивач проінформував відповідача про те, що 16.10.2016 закінчився термін попереднього договору оренди та про необхідність звільнити орендоване приміщення, згідно акту приймання-передачі.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 24.04.2017 у справі 926/1450/17 було зобовязати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення площею 22,70 кв. м., (2 поверх, кабінет №10) в будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна,6, протягом 3 (трьох) днів, починаючи з наступного дня після набрання рішення законної сили.

Актом про заміну замків та опечатування вільних приміщень буд.№4 в/м№101 за адресою КЕВ м. Чернівці, пл.Театральна,6 зафіксовано, що передане ФОП ОСОБА_1 приміщення було звільнено 08.06.2017.

Приймаючи до уваги, що відповідач орендоване ним приміщення у добровільному порядку відповідно до акту прийому-передач позивачу після закінчення попереднього договору оренди не повернув, позивач за використання відповідачем нерухомого майна за період з жовтня 2016 року по травень 2017 нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної орендної плати в сумі 7561 грн. 82 коп.

Оскільки відповідачем не виконано обовязку щодо повернення позивачу нерухомого майна, колегія суддів вважає правомірним нарахування неустойки за вищезазначений період.

Статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також: об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. З ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травин 2018 року у справі № 908/1453/14 та від 31 травня 2018 року у справі № 910/12069/17.

З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості (збитків) становить лише 355 гри. 85 коп. основного боргу та 138 гри. 04 коп. земельного податку, проте розмір неустойки за рішенням суду становить 7616,84 грн., що значно перевищує збитки позивача.

Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, які є незначними, колегія суддів, враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, вважає можливим зменшити розмір неустойки на 50 % та стягнути з відповідача 3780,91 грн. неустойки, що є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника.

Твердження апелянта про те, що позовна заява не відповідала вимогам розділу VIII ГПК України у зв'язку з відсутністю повноважень начальника КЕВ м. Чернівці полковника ОСОБА_2 на підписання позовної заяви, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки його повноваження підтверджується копією витягу із наказу начальника ЗТКЕУ від 09.10.2015 №140, відповідно до якого полковник ОСОБА_2 приступив до прийому посади начальника КЕВ м.Чернівці та копією витягу із наказу начальника КЕВ м.Чернівці від 22.10.2015 №85, згідно якого полковник ОСОБА_2 прийняв і приступив до виконання службових обов'язків начальника КЕВ м.Чернівці.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17 в частині стягнення 3780,91 грн. неустойки, з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким у позові в частині стягнення 3780,91 грн. неустойки та 745,73 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1118,64 грн. підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 240, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17 скасувати в частині стягнення 3780,91 грн. неустойки.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у позові в частині стягнення 3780,91 грн. неустойки та 745,73 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - відмовити.

В решті рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2017 року по справі №920/953/17 залишити без змін.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці (вул. Українська, 43, м. Чернівці, 58002, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (провул. Л. Чайкіної, 9, м. Глухів, Сумська область, 41400, ідент. номер НОМЕР_1) 1118,64 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.