КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2018 р. Справа№ 910/4078/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Реуцька Т.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва

від 04.06.2018 (повний текст рішення складено 04.06.2018)

у справі №910/4078/18 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 33724,13 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 33724,13 грн вартості нестачі вантажу у вагонах №53530853, №60780806, що була зафіксована комерційними актами №482004/345/354, №482004/344/355 від 16.09.2017.

Рішенням господарського суду міста Києва позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК" "Добропільська ЦЗФ" 33724,13 грн вартості недостачі вантажу, 1762,00 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/4078/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь скаржника судовий збір за подання апеляційної скарги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення; не доведено проведення компенсації в розмірі 33724,13 грн. Також скаржник звертає увагу на те, що між залізницею та власником вантажу відсутні договірні відносини щодо поставки вугілля, тоді як підставою позовних вимог визначене неналежне виконання договору перевезення, який укладений між залізницею та позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/4078/18; призначено справу до розгляду на 30.08.2018.

Згідно розпорядження Київського апеляційного господарського суду у справі №910/4078/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/4078/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/4078/18; призначено справу до розгляду на 25.09.2018.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.09.2017 за залізничною накладною № 51950731 у вагонах № 53530853 та № 60780806 була здійснена поставка вантажу (вугілля кам'яне марки Г 0-100) на станцію Бурштин Львівської залізниці ДТЕК для Бурштинської ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго" (одержувач), відправник - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (позивач), перевізник - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (відповідач).

Позивач зазначив, що на станції Покровськ Донецької залізниці були складені комерційний акт №482004/345/354 від 16.09.2017 про недостачу вантажу у вагоні № 53530853 в кількості 8750 кг та комерційний акт №482004/344/355 від 16.09.2017 про недостачу вантажу у вагоні № 60780806 в кількості 8500 кг, про що у накладній №51950731 зроблено відповідні відмітки.

Згідно положень частини 2 статті 307 Господарського кодексу України та статті 6 Статуту залізниць України наведена залізнична накладна за своєю правовою природою є письмовою угодою на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

З огляду на зміст комерційних актів №482004/345/354 та №482004/344/355, позивач зазначив, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення відповідачем (Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця") збереження вантажу на шляху слідування.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, передача права на пред'явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Так, відповідно до переуступного напису, зробленого на наявній в матеріалах справи накладній №51950731 від 14.09.2017 генеральним директором та головним бухгалтером ПАТ "ДТЕК Західенерго" підтверджено, що право на пред'явлення позову передано ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (відправник, позивач).

Врахувавши приписи ст.ст. 113, 114 Статуту залізниць України, а також приписи ст. 115 Статуту залізниць України, згідно яких вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, пункт 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, згідно якого норма природної втрати під час перевезення вантажів у вологому стані складає 2%, позивач здійснив розрахунок вартості недостачі вантажу у вагоні №53530853, яка склала 17152,19 грн, у вагоні № 60780806, яка склала 16571,94 грн., а всього 33724,13 грн. При здійсненні вказаного розрахунку позивач врахував дані довідки відправника (ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ") про вартість вантажу, копія якої наявна в матеріалах справи.

З огляду на невиконання відповідачем покладених на нього законом та договором перевезення зобов'язань щодо збереження спірного вантажу під час перевезення, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема стверджував, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування збитків, а саме:

- позивачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийняте залізницею до перевезення, а також, доказів проведення позивачем компенсації в розмірі 33724,13 грн.;

- згідно даних комерційних актів пошкодження захисних пломб не виявлено, вагони прибули у технічному відношенні справні, водночас, комерційні акти не містять відомостей щодо опису обставин про незбережене перевезення, що свідчить про відсутність вини перевізника у виникненні спірної нестачі вантажу.

- крім того, в обґрунтування відсутності вини перевізника у виникненні спірної нестачі вантажу, відповідач послався на ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", якою надано визначення періоду проведення антитерористичної операції, на розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 07.11.2014 № 1085-р та зазначив, зокрема, про таке: "за технологією руху місцевого та транзитного вантажу вагони зі станцій Красноармійського вузла, до якого входить станції Родинська, Курахівка, Добропілля направляються у вивізних поїздах на сортувальну станцію Красноармійська. Станція Красноармійськ з вагонопотоків Красноармійського вузла формує поїзди дальніх призначень. Згідно з планом формування поїздів вагони призначенням Енергодар включаються в поїзди призначенням Чаплине. Затримка вагонів по даних станціях сталася через тривале знаходження вагонів під накопиченням внаслідок зменшення обсягів перевезення та зменшення обсягів роботи підприємств на території Донецької області. На спад вагонопотоку зі здачею по стику Чаплине також впливає закриття ділянки Ясинувата, Авдіївка, яка була пошкоджена через бойові дії. Дільниці шляху по теперішній час робітниками дороги повністю не обстежені та не відремонтовані, внаслідок бойових дій".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виїмка та нестача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника (відповідача), а тому відповідальність за нестачу спірного вантажу покладається на відповідача. При цьому суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийняте залізницею до перевезення, а також на те, що позивачем проведення компенсації в розмірі 33724,13 грн. не доведено належними доказами, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки завдана позивачу нестачею вантажу шкода полягає у саме у втраті його майна, і така втрата підтверджена матеріалами справи, а також матеріалами справи підтверджено наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою позивачу шкодою, наявність вини відповідача, що полягає у незабезпеченні збереження вантажу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За змістом статті 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Абзацом 1 статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до абзацу 2 статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 1 статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Частиною 2 статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України та статей 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

З огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення оплати вартості товару (вантажу), що перевозився, позивачем не доведено факту завдання йому збитків від втрати вантажу.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків від втрати вантажу, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 33724,13 грн вартості нестачі вантажу у вагонах №53530853, №60780806, що була зафіксована комерційними актами №482004/345/354, №482004/344/355 від 16.09.2017 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №910/4078/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 00176472) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; ідентифікаційний код 40081195) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/4078/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Тищенко

повний текст постанови складено 25.09.2018