ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" вересня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/877/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового ОСОБА_1

при розгляді справи за позовом: Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15) в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (24321, Вінницька обл., Тростянецький район, м. Ладижин, вул. Наконечного, буд. 173);

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19);

про стягнення 287 269,20 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ

14.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця", в якій просить суд стягнути з останнього 292 742, 03 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, а також витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 4 391,13 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" у серпні 2017 - грудні 2017р., ПАТ "Українська залізниця" було допущено прострочення доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України. Так, з посиланням на пункт 116 Статуту залізниць України, ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" було нараховано відповідачу штраф у заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.05.2018р. відкрито провадження у справі № 916/877/18, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 20.06.2018р.

08.06.2018р. до суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (т.2 а.с.4-5), згідно до якого відповідач зазначив, що ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" не є учасником залізничного перевезення вантажу, оскільки згідно накладних одержувачем вантажу є ДТЕК Ладижинська теплова електрична станція, з огляду на що, враховуючи положення п. "в" ст.130 Статуту залізниць України, не може бути і позивачем в даній справі.

У судовому засіданні 20.06.2018р. оголошено перерву до "11" липня 2018р.

20.06.2018р. позивачем подано до суду відповідь на відзив (т.2 а.с.13-15), згідно якої останній зазначив, що ДТЕК Ладижинська теплова електрична станція є відокремленим підрозділом ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", не має статусу юридичної особи та діє від імені позивача в межах наданих повноважень.

При цьому, позивач зазначив, що саме з ним у ПАТ "Українська залізниця" існують договірні правовідносини та те, що ДТЕК Ладижинська теплова електрична станція зазначена у накладних на перевезення вантажу жодним чином не означає відсутність у ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" права бути позивачем у даній справі.

02.07.2018р. відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.49-51), згідно яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог на суму 206 925,64 грн.

14.08.2018р. відповідачем також були подані ще одні заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.66-68), згідно яких останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог на суму 175 488,84 грн.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач, по-перше, зазначив про необхідність застосування строку позовної давності до накладних до 04.11.2017р. на загальну суму 115 472 грн.

По-друге, відповідач зазначає про неприйняття ним певних залізничних накладних, оскільки їх копії, в порушення вимог п.2 ст.164 ГПК України, не були додані до позовної заяви.

По-третє, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем у своєму розрахунку по накладній №32829640 було зазначено неіснуючу провізну плату 94 479 грн., тоді як дійсна плата складає 59 550 грн. Тобто в даному випадку сума штрафу складає 3 492,20 грн.

По-четверте, відповідач зазначив також про помилку позивача при зазначенні дати отримання вантажу по накладним №528787733 та №52878741 23.11.2017р., тоді як згідно накладних датою отримання є 22.11.2017р., а отже прострочення доставки вантажу складає 3 доби, а сума штрафу 1 748,20 грн. та 3 446 грн. відповідно.

11.07.2018р. до суду надійшли заяви позивача, згідно яких останній повідомив суд про зміну найменування Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" на Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", а також просив суд відкласти розгляд справи.

Положеннями п. 1.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (зі змін. і доповн.), сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на вищевикладене, судом змінено найменування позивача Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" на Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

11.07.2018р. представником позивача було подано клопотання про продовження строку підготовчого провадження, яке мотивовано необхідністю подання пояснень щодо заперечень відповідача.

У судовому засіданні 11.07.2018р. судом було оголошено перерву до 15.08.2018р. та продовжено строк підготовчого провадження до 20.08.2018р., про що винесено відповідну ухвалу.

08.08.2018р.від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої останній, враховуючи допущення у розрахунку ціни позову технічних помилок при зазначенні провізної плати по двох накладних, просив суд стягнути з відповідача 287 269,20 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 4 391,13 грн., а також повернути позивачу судовий збір в розмірі переплаченої суми.

Крім того, позивачем також було подано пояснення на заперечення на відповідь на відзив, згідно яких зазначив про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, про допущення ним технічних помилок при розрахунку позову по накладним№32829640 та №32829608.

При цьому, позивач не погодився з твердженням відповідача щодо невірного визначення дати отримання вантажу по накладним №528787733 та №52878741 23.11.2017р., оскільки вантаж був отримано саме 23.11.2017р., про що свідчить відомість №24110656 плата за користування вагонами.

15.08.2018р. позивачем подано до суду заяву про залучення до матеріалів справи оригіналу накладної №52878741.

Судове засідання по справі №916/877/18, призначене на 15.08.2018р. о 10 год. 30хв., не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Щавинської Ю.М. з 15.08.2018р. на лікарняному.

Приймаючи до уваги вихід судді Щавинської Ю.М. на роботу після лікарняного, ухвалою суду від 20.08.2018р. справу №916/877/18 призначено до розгляду на 20.08.2018р. о 14 год. 00 хв.

20.08.2018р. на електрону адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю прибуття до суду предсавника товариства.

У судовому засіданні 20.08.2018р. представником відповідача надано клопотання, в якому останні просив суд розпочати розгляд справи по суті, враховуючи яке судом було закрито підготовче засідання і призначено розгляд справи по суті в засіданні суду 20.08.2018р. та оголошено перерву до 12.09.2018р., про що винесено відповідні ухвали.

У судовому засіданні 12.09.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував в частині з підстав викладених у відзиві, зазначивши при цьому, що відмовляється від заперечень в частині застосування строку позовної давності.

У вказаному судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.2018р., при цьому явку сторін судом визнано необов'язковою.

У судове засідання, призначене на 17.09.2018р. представники сторін не з'явилися.

Натомість відповідачем до канцелярії суду було подано клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 116 362,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частини 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічний припис містить ст. 909 Цивільного кодексу України.

У відповідності до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Згідно статті 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом, у серпні грудні 2017р. Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" було здійснено перевезення вантажу вугільної продукції, за переліченими у позовній заяві накладними, та одержувачем якого є "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО".

При цьому, суд вказує про правомірність звернення до суду саме Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", оскільки правом на звернення до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а філії та представництва (відокремлені підрозділи) згідно до чинного законодавства не є юридичними особами, а лише наділені повноваженнями діяти від імені юридичної особи, що їх створила.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України та пункту 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах календарним штемпелем станції відправлення.

Разом з тим, як встановлено судом в процесі розгляду справи вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52). Не заперечувався цей факт і відповідачем під час судового розгляду.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Враховуючи вимоги матеріального права, суд доходить висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення із відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Вирішуючи питання щодо розміру такого штрафу, суд вказує наступне.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік прав та обов'язків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається з остаточних заперечень відповідача, останній заперечує проти задоволення позовних вимог лише на суму 175 488,84 грн., проти залишку заявленої АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" суми позовних вимог, залізниця жодних заперечень не заявляє.

Отже, надаючи оцінку запереченням відповідача в частині стягнення 175 488,84 грн., суд вказує наступне.

Так відповідач зазначаючи про неприйняття ним певних накладних на суму 51 330,44 грн., вказує про порушення позивачем вимог п.2 ст. 164 ГПК України, про що свідчить відсутність досилочних накладних у доданих до позовної заяви доказах.

Натомість вказані твердження відповідача є хибними, оскільки чинним Господарським процесуальним кодексом передбачено право сторін в процесі розгляду справи подавати суду докази, при цьому накладні про які зазначає позивач разом із досилочними наявні в матеріалах справи та були подані до закриття підготовчого засідання одночасно із заявою про зменшення позовних вимог.

Крім того, розглянувши заперечення відповідача щодо невірного визначення провізної плати за накладною №32829640, позивачем було визнано такі зауваження та зменшено суму позовних вимог.

Стосовно необхідності застосування строку позовної давності по накладним на загальну суму 115 472 грн. у судовому засіданні 12.09.2018р. представник залізниці відмовився від таких заперечень, просив суд їх не розглядати, що свідчить про визнання позовних вимог на вказану суму.

Стосовно заперечень відповідача про невірне визначення дати отримання вантажа по накладних №528787733 та №52878741 23.11.2017р., тоді як згідно накладних датою отримання є 22.11.2017р., що має наслідком застосування не 30% штрафу а 20%., суд вказує наступне.

Як вже було зазначено судом накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту Залізниць та Правил.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до п.7 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж разом з накладною видається на станції призначення одержувачу, зазначеному в накладній, після внесення ним усіх належних залізниці платежів. Видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення.

Після проведення розрахунків за перевезення вантажу, оформленого накладною у паперовому вигляді, накладна видається одержувачу під розписку в примірнику накладної, що залишається у залізниці. Оформлення видачі вантажу, що прибув з електронною накладною (із накладенням електронного цифрового підпису), здійснюється згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084. При цьому в разі потреби накладна видається одержувачу в паперовому вигляді.

Відповідно до вимог Правил видачі вантажів оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування (пункт 8 Правил).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи накладної №52878741 (оригінал якої міститься у другому томі), відповідний календарний штемпель, що підтверджує видачу вантажу, датований 23.11.2017р., що в повній мірі спростовую заперечення відповідача.

Натомість накладна №52878733 свідчить про те, що вантаж за даною накладною було отримано позивачем саме 22.11.2017р., а не 23.11.2017р., як вказує останній.

При цьом, твердження позивача щодо правильності визначення датою отримання вантажу за спірною накладною саме 23.11.2017р., що зокрема підтверджується відомістю №24110656 плати за користування вагонами не приймаються з огляду на те, що саме накладна є тим доказом, що підтверджує перевезення вантажу, та те, що її видача провадиться після відповідного проведення розрахунків за перевезення вантажу.

Таким чином, суд доходить висновку, що прострочення доставки вантажу за накладною №52878733 складає 3 доби, а штраф за таке прострочення дорівнює 3 496,40 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 285 521 грн.

Натомість, як було зазначено судом вище, 17.09.2018р. відповідачем до канцелярії суду було подано клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 116 362,60 грн. Вказану заяву позивач обґрунтовує відсутністю доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

При цьому суд вказує, що норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу до 50%, суд враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобовязання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи також і відповідних обґрунтувань відповідача щодо наявності обставин, що зумовлюють можливість беззаперечного зменшення штрафу.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 250 000 грн. (що складає 12,4 %).

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення штрафу, а також те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, без врахування зменшення штрафу.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 15, ) в особі відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (24321, Вінницька обл., Тростянецький район, м. Ладижин, вул. Наконечного, буд. 173, ) штраф у сумі 250 000 /двісті п'ятдесят тисяч/ грн., а також судовий збір у сумі 4 282 /чотири тисячі двісті вісімдесят дві/ грн. 82 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Одеського апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24 вересня 2018 р.

Суддя Ю.М. Щавинська