РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2018 року

м. Чернігів

справа № 927/323/18

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Цимбал-Нарожної М.П.,

за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/323/18, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Малого приватного підприємства “Фірма “Альфа-М”

юр. адреса: вул. Артема, 59а, к.37, м. Київ, 04053

факт. адреса: вул. Героїв Дніпра,5, к.45, м. Київ, 04209

до відповідача: Військової частини А4507

вул. Староказарменна дільниця, 2, м. Чернігів,14029

про стягнення 114160,62 грн

За участю :

представника позивача: не прибув;

представника відповідача: не прибув.

Позивачем – Малим приватним підприємством “Фірма “Альфа-М” подано позов до Військової частини А4507 про стягнення 114160,62 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Військовою частиною А4507, як правонаступником за договором № 108-1 від 10.09.2010, не виконані зобов’язання, що виникли з даного договору, актів цивільного законодавства та рішень Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 та Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 114160,62 грн, у тому числі:

-          92179,16 грн - суму збільшення основного грошового зобов’язання за рахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), розрахованого за період з 01.07.2010 по 31.03.2018;

-          8504,98 грн – суму трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.07.2010 по 31.03.2018;

-          13476,48 грн – суму пені, нарахованої за період з 01.05.2017 по 30.04.2018.

Ухвалою суду від 31.07.2018 відкрито провадження у справі № 927/323/18 у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 21.08.2018. Також ухвалою від 31.07.2018 встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу - п’ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та одночасно - позивачу відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції № 920, № 997 відповідно.

Відповідно до поштового повідомлення №997 ухвала суду від 31.07.2018 отримана відповідачем 03.08.2018.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 20.08.2018.

14.09.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов з доданими до нього документами, а саме: листами Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівської області про списання коштів з рахунків відповідача на користь позивача щодо виконання наказів № 902/303/14 та № 902/304/14, виписками з рахунку відповідача станом на 05.04.2018, 11.05.2018, копіями постанов про прийняття виконавчого провадження № 47587214, № 48869786, копією постанови про закінчення виконавчого провадження № 48869786 та копіями ухвал господарського суду Вінницької області від 26.10.2017 по справах № 902/303/14 та № 902/304/14.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об’єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 цієї статті).

Згідно з ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 цієї статті).

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов’язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Як вже зазначалось судом, строк для подання відзиву сплив 20.08.2018, а отже відповідачем відзив разом з доданими до нього доказами подано не у встановлений судом строк.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано поважності причин пропуску такого строку.

Суд долучив поданий відзив на позов з доданими до нього документами до матеріалів справи, але справа розглядається без їх урахування.

21.08.2018 на електронну адресу суду надійшла заява позивача №23/8 від 20.08.2018 про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю явки уповноваженого представника, а також заявлено клопотання про проведення судового засідання за участю представника позивача в режимі відео конференції у приміщенні Оболонського районного суду м. Києва.

Ухвалою від 21.08.2018 суд клопотання позивача задовольнив, відклав розгляд справи на 06.09.2018, ухваливши провести його в режимі відеоконференції.

До початку судового засідання, відкладеного на 06.09.2018, від позивача надійшла заява від 23.08.2018 №26/8 до позовної заяви № 52/4 від 30.04.2018 про стягнення суми збільшення заборгованості та фінансових санкцій з Військові частини А4507 внаслідок збільшення періоду прострочення по виконанню грошових зобов’язань за Договором № 108-1 від 10.09.2010.

В цій заяві позивач, зокрема, зазначає, що в тексті позовної заяви та в додатку № 1 до неї внаслідок помилки зазначено не «Договір № 108-1», а «Договір № 181-1». Позивач просить суд вважати зазначене опискою і в подальшому в документах, наданих суду раніше, читати «Договір № 108-1».

Крім того, в заяві позивачем надано додаткові пояснення щодо фактичного виконання відповідачем 11.05.2018 рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014, про що свідчить лист-відповідь Деснянського ВДВС від 29.05.2018 із зазначенням про те, що наказ №902/304/14 від 30.09.2014 виконаний 11.05.2018 в повному обсязі.

Також позивачем в заяві зазначено, що інфляційні втрати, три проценти річних та пеня за прострочення виконання грошових зобов’язань, які виникли з умов Договору № 108-1 від 10.09.2010 та безпосередньо з актів цивільного законодавства та з рішень суду, в цьому позові нараховані за період до 30.04.2018, тобто до дати 11.05.2018, коли боржник частково погасив грошові зобов’язання.

Суд долучив дану заяву до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання 06.09.2018 не прибув, причини неявки суду не відомі. Про дату, час та місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином. Ухвала суду від 21.08.2018, направлена на адресу відповідача, отримана уповноваженою відповідачем особою 27.08.2018, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №106. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило.

В судовому засіданні 06.09.2018 по розгляду справи по суті було оголошено перерву до 18.09.2018.

10.09.2018 на адресу суду від позивача надійшла заява № 3/9 від 07.09.2018, відповідно до якої останній надає пояснення стосовно нарахування позивачем інфляційних та 3% річних.

Так, позивач зазначає, що розрахунок даних сум нарахувань ним здійснено за період з 01.07.2010 по 31.07.2018 за вирахуванням сум, які вже стягнуті за рішеннями судів у справах № 902/304/14 та № 902/581/15 за попередні періоди. Тобто сума інфляційних та 3% річних, яка є предметом спору у даній справі дорівнює різниці між загальною сумою нарахувань за період з 01.07.2010 по 31.07.2018 та сум нарахувань, стягнутих за рішеннями судів.

Суд долучив заяву до матеріалів справи.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції №383 та №685.

До початку судового засідання 18.09.2018 від Оболонського районного суду м. Києва надійшло повідомлення про неможливість проведення відеоконференції з технічних причин (повідомленням про замінування приміщення суду).

Розгляд справи відкладено судом до 27.09.2018.

Від позивача 27.09.2018 до початку судового засідання на електронну адресу суду надійшла заява з клопотанням про відкладення розгляду справи та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд клопотання позивача відхилив з огляду на наступне.

Відповідно до ухвали суду від 31.07.2018 розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки провадження у справі відкрито 31.07.2018, шести десятиденний строк розгляду справи спливає 29.09.2018.

Крім того, ухвалою від 18.09.2018 визначено, що неявка представників сторін у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення згідно зі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015, позов Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" до Військової частини А0735 про стягнення 139086,70 грн заборгованості за виконані роботи задоволено частково та стягнуто з Військової частини А0735 на користь МПП "Фірма "Альфа-М" 96633,47 грн основного боргу за договором № 108-1 від 10.09.2010, 13537,87 грн. інфляційних втрат за період з 01.07.2010 по 31.03.2014, 10851,46 грн 3% річних за період з 01.07.2010 по 31.03.2014, 6683,59 грн пені за період з 14.03.2013 по 13.03.2014, 1912,31 грн додаткових витрат (транспортні витрати, добові, витрати на найм житла та витрати на середню заробітну плату на день відсутності на підприємстві) та 2592,37 грн відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Вищевказаним рішенням встановлено наступні факти:

30.10.2001 між Військовою частиною А1185 та Малим приватним підприємством «Фірма «Альфа – М» укладено договір № 108 на виконання в 2002 р. технічного обслуговування внутрішніх станцій зв'язку (систем зв'язку) в/ч А1185.

Роботи, виконані за Договором № 108 до 2004 р. включно в/ч А1185 оплатила.

На виконання цього ж Договору № 108 від 30.10.2001 у відповідності з додатковими угодами № 4 від 23.01.2006, № 5 від 12.09.2007 та № 6 від 08.09.2008, актів виконаного технічного обслуговування № 2/10 від 19.09.2006, № 8/9 від 28.09.2007 та № 7/9 від 30.09.2008 в 2006-2008 роках МПП Фірма "Альфа-М" виконало технічне обслуговування внутрішніх станцій зв'язку в/ч А1185.

У зв'язку з відсутністю коштів у боржника – в/ч А1185 сторони Договору № 108 від 30.10.2001 за взаємною згодою 10.09.2010 уклали Договір № 108-1 про реструктуризацію боргу за виконані в 2006-2008 роках роботи з урахуванням збільшення боргу за рахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язань.

За умовами Договору № 108-1 (п. 2.1) зобов'язання по погашенню боргу повинні були бути виконані не пізніше 31.03.2011.

Як встановлено Господарським судом Вінницької області в рішенні від 15.09.2014, позивач виконав взяті на себе зобов'язання по укладеному договору належним чином, однак, відповідач не виконав свого обов'язку щодо розрахунку з позивачем за виконані роботи, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 96633,47 грн.

В процесі розгляду справи № 902/304/14, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.07.2014, було здійснено заміну відповідача - Військової частини А1185 його правонаступником – Військовою частиною А0735.

Оскільки станом на 01.03.2015 зобов'язання, які виникли з договору № 108-1 від 10.09.2010 та з рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14, Військовою частиною А0735 не були виконані, МПП «Фірма «Альфа-М», у зв'язку із збільшенням періоду прострочення виконання зобов'язань, звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Військової частини А0735 73013,37 грн інфляційних втрат, 3128,71 грн 3% річних та 15188,66 грн пені.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15 позов Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М"до Військової частини А0735 про стягнення 73013,37 грн інфляційних втрат, 3128,71 грн 3% річних та 15188,66 грн пені було задоволено частково та стягнуто з Військової частини А0735 на користь МПП "Фірма "Альфа-М" 50925,82 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 30.04.2015, 3128,71 грн 3% річних за період з 01.04.2014 по 30.04.2015 та 1081,32 грн судового збору, в решті позову відмовлено.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 по справі № 902/304/14 та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 набрали законної сили.

В процесі виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15, ухвалами судів від 26.10.2017 та від 23.11.2017 замінено відповідача у справах на його правонаступника – Військову частину А4507 (, 14029, м. Чернігів, вул. Староказарменна дільниця, 2).

Відповідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.

Враховуючи, що у справах № 902/304/14 та № 906/584/15 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішеннями господарських судів у справах № 902/304/14 та № 906/584/15 та входять до предмету доказування в цій справі, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про застосування до відповідача заходів відповідальності за прострочення виконання зобов’язань за договором № 108-1 від 10.09.2010.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 114160,62 грн, у тому числі: 92179,16 грн інфляційних втрат за період з 01.07.2010 по 31.03.2018; 8504,98 грн трьох процентів річних за період з 01.07.2010 по 31.03.2018 та 13476,48 грн пені, нарахованої за період з 01.05.2017 по 30.04.2018.

Нарахування пені позивачем здійснено відповідно до п. 4.1. Договору 108-1, яким сторони передбачили, що при порушенні строків платежів Сторона 1 (відповідач) самостійно нараховує та сплачує одночасно з сумою платежу пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу згідно зі ст.534,549, п.3 ст. 611 ЦУ України та ст. 230-232 ГК України.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Постанови Богунського ВДВС від 11.12.2017 про передачу виконавчого провадження №48869786, наказ №902/304/14, виданий Господарським судом Вінницької області 30.09.2014, передано Деснянському відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 фактично виконано відповідачем 11.05.2018, про що свідчить лист-відповідь Деснянського ВДВС від 29.05.2018 із зазначенням про те, що наказ № 902/304/14 від 30.09.2014 виконаний 11.05.2018 в повному обсязі.

Доказів виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2015 у справі № 906/584/15 матеріали справи не містять. З листа-відповіді Деснянського ВДВС від 29.05.2018 вбачається, що інформація щодо виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/584/15 від 03.11.2015 у відділі відсутня.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань по Договору № 108-1 стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - стаття 530 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частинами 4 та 6 статті 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому судом враховано, що чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо зобов’язання за договором боржником фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою «Совтрансавто-Холдинг» проти України визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в закону силу, не може бути поставлено під сумнів.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16 та у постанові Верховного суду від 06.07.2018 у справі № 910/8131/17.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов’язок доведення факту належного виконання рішень суду від 15.09.2014 у справі № 902/304/14 та від 22.06.2015 у справі № 906/584/16 закон покладає на відповідача (боржника).

Розглянувши розрахунки позивача, суд вважає, що позивачем невірно проведено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 08.05.2018 у справі № 924/669/17.

При розрахунку інфляційних втрат позивач застосував період з 01.07.2010 по 31.03.2018, вирахувавши з отриманої суми, суми стягнуті за рішеннями Господарського суду Вінницької області та Господарського суду Житомирської області.

Оскільки заявником проведено нарахування інфляційних на суму боргу з врахуванням попередньо вже нарахованих та визнаних судом інфляційних втрат, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 36917,87 грн за період нарахування з травня 2015 по березень 2018 включно.

За розрахунком суду, сума 3% річних за період з 01.05.2015 по 31.03.2018 становить 8458,74 грн.

В решті вимог по стягненню інфляційних та 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному виконанні зобов’язання відповідач не надав.

За таких обставин, вимоги позивача по стягненню 13476,48 грн пені, нарахованих позивачем за період прострочення з 01.05.2017 по 30.04.2018 є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 908,36 грн.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Малого приватного підприємства «Фірма «Альфа -М», до Військової частини А4507, про стягнення 114160,62 грн заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини А4507 (вул. Староказарменна дільниця, 2, м. Чернігів, 14029, ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (фактична адреса: 04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 5, к.45; юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 59 а, к. 37, ) 58853,09 грн, у тому числі 36917,87 грн інфляційних втрат, 8458,74 грн 3 % річних, 13476,48 грн пені.

3. Стягнути з Військової частини А4507, вул. Староказарменна дільниця, 2, м. Чернігів, 14029, на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М", фактична адреса: 04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 5, к.45; юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 59 а, к. 37, , 908,36 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення 55261,29 грн інфляційних та 46,24 грн 3% річних відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 02.10.2018

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                                              М.П. Цимбал-Нарожна