КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. Справа№ 910/6858/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2018р. (повний текст складено 03.08.2018р.)

у справі №910/6858/18 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт"

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт" про визнання недійсним договору на постачання матеріалів №102/103-У/04-15 КУО від 02.04.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018р. залишено без розгляду позов Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт" про визнання договору недійсним з посиланням на ту обставину, що за третейським застереженням, спір має вирішуватись у третейському суді.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати оскаржувану ухвалу та справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апелянта встановлення в договорі третейської угоди, якою в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів третейським судом, є порушенням Конституції України та Закону України «Про третейські суди», оскільки позивач не позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, а передача спору на вирішення третейського суду є правом, а не обов'язком сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018р., у складі колегії суддів Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.09.2018р.

Представники позивача до судового засідання, що відбулось 24.09.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2018р. у справі №910/6858/18 позов Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" залишено без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на ту обставину, що оспорюваний позивачем договір містить третейське застереження про передачу спорів на вирішення третейського суду, і відповідач у відповідності до вимог процесуального законодавства надав свої заперечення проти вирішення даного спору в господарському суді.

Зі змісту частини 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України випливає, що спір який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім:

1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті;

2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті;

3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Положеннями статті 5 Закону України "Про третейські суди" визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" закріплено види та форму третейської угоди. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Зі змісту оспорюваного позивачем договору №102/103-У/04-15 КУО від 02.04.2015р. вбачається, що сторонами укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, яка викладена в письмовій формі, підписана сторонами та скріплена їх печатками, і містить вказівку про назву постійно діючого третейського суду.

Так, пункт 9.2 договору містить положення, згідно з яким сторони погодили, що якщо спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів, і не будуть врегульовані шляхом перемовин, їх розгляд здійснюється у відповідності з матеріальним правом України в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом цього суду), рішення якого є кінцевим та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані в рішенні суду.

Зі змісту статті 27 Закону України "Про третейські суди" вбачається, що питання компетенції третейського суду вирішується самим третейським судом, вирішення питання дійсності угоди про передачу спору на розгляд третейського суду здійснюється третейським судом при прийнятті позову, а у разі, коли третейський суд дійде висновку про відсутність чи недійсність такої угоди він повинен відмовити в розгляді справи, про що винести мотивовану ухвалу. Якщо третейський суд дійде висновку про неможливість розгляду справи з мотивів відсутності у нього компетенції (з визначених законодавством підстав) під час розгляду справи, він припиняє третейський розгляд, про що також виносить мотивовану ухвалу.

З системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що третейська угода має автономний характер від положень договору, контракту, що містить третейське застереження, а питання компетенції третейського суду вирішується самим третейським судом. При цьому, розгляд питання про дійсність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду здійснюється третейським судом при прийнятті позову; висновки третейського суду щодо недійсності третейської угоди оформлюються процесуальним документом - мотивованою ухвалою, а розгляд справи по суті третейський суд у такому випадку не здійснює.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

27.06.2018р. до суду першої інстанції від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору у господарського суді до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви щодо суті спору.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2018р. у справі №910/6858/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2018р. у справі №910/6858/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6858/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст складено 28.09.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко