ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2018 р.                                          Справа № 924/692/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., за участю секретаря судового засідання Устінової А.П. розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м.Київ від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС", м.Нетішин

до Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" м.Нетішин

про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуг в розмірі 9007,17 грн., 1370,98 грн. інфляційних втрат, 370,63 грн. 3%річних, 1650,57 грн. пені

Представники сторін не з’явились

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 10.08.2018р. відкрито провадження у справі №924/692/18 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 9007,17 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги відповідно до умов договору №183 від 26.02.2007р. на подачу питної води та приймання стічних вод до каналізації. Крім того, позивачем відповідно до ст.625 та п.5.2 договору нараховані та заявлені до стягнення 1370,98 грн. інфляційних втрат, 370,63 грн. 3% річних та 1650,57 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання ПАТ "Управління будівництва Хмельницької АЕС" умов договору №183 від 26.02.2007р. на подачу питної води та приймання стічних вод до каналізації з приводу розрахунків за надані послуги.

Представник позивача в судове засідання 02.10.2018р. не з’явився.

Відповідач у відзиві на позов від 03.09.2018р. позовні вимоги в частині заборгованості за надані комунальні послуги у розмірі 9007,17 грн. визнає. З приводу нарахованої пені відповідач заперечує та зазначає, що позивачем незаконно проведено розрахунок пені відповідно до умов договору у розмірі 0,1% за період з 21.09.2016р. по 21.04.2018р. за кожен день простроченні, оскільки таких розмірі перевищує максимальний (граничний) розмір пені, встановлений чинним законодавством.

Крім того, звертає увагу суду, що згідно розрахунку суми пені позивачем нарахована пеня за період з 21.09.2016р. по 21.04.2018р., тобто за 1 рік і 8 місяців, що не відповідає вимогам ст. 258 (Спеціальна позовна давність) ЦК України яка визначає скорочену позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені. Виходячи із вимог ст. 258 ЦК України щодо встановлення скороченої позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені, відповідач вказує на пропуск позивачем терміну позовної давності в один рік щодо стягнення пені за період з серпня 2016 року по червень 2017 року на загальну суму 1366,56 грн., яка не визнається відповідачем, із загальної суми пені - 1650,57 грн. З огляду на зазначене, відповідач вважає правомірно нарахованою пеню у розмірі 222,72 грн. У відзиві наявний розрахунок пені, який на думку відповідача є правильним. Розмір нарахованих 3 % річних відповідачем не заперечується.

Поряд із цим, від відповідача надійшла заява (вх.№05-22/7122/18 від 03.09.2018р.) про застосування строку позовної давності до нарахованої позивачем пені, у якій підприємство просить відмовити у стягненні пені за період з серпня 2016 року по червень 2017 року.

Представник відповідача в судове засідання 02.10.2018р. не з’явився.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.02.2018р. між ДП НАЕК "Енергоатом" (постачальник) та ПАТ "Управління будівництва Хмельницької АЕС" (споживач) укладено договір №183 на подачу питної води та приймання стічних вод до каналізації відповідно до п.1.1 якого Постачальник бере на себе зобов'язання забезпечувати Споживача питною водою міського водопроводу та приймати від Споживача стічні води до каналізації. Межею внутрішньої системи водопроводу є зовнішня поверхня стіни будівлі. Межею внутрішньої системи каналізації є обріз труби випуску в першому від будівлі каналізаційному колодязі. Споживач зобов'язується щомісяця розраховуватись за надані йому послуги на умовах даного Договору.

Пунктом 2.2.1 договору на Споживача покладено обов’язки провести розрахунки з Постачальником за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, належно експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, відповідно до цього договору та "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України." "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України», "Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення".

Відповідно до п.п.4.2 договору розрахунки за воду, використану Споживачем, та стоки здійснюються згідно тарифів, на час існування договірних відносин виключно в грошовій формі. Попередня оплата місячної суми перераховується Споживачем Постачальнику на розрахунковий рахунок до 10 числа поточного місяця. Кінцевий розрахунок Споживач проводить до 20 числа наступного місяця на підставі одержаного рахунку.

Згідно п.5.2.договору за порушення термінів перерахування платежів Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не звільняє Споживача від сплати основної суми боргу.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2007р. Якщо ні одна із сторін не заявила про намір розірвати даний договір за один місяць до закінчення строку його дії, Договір рахується продовженим на наступний рік.

18.01.2010р. сторонами підписана Додаткова угода до договору №183 від 26.02.2007р. якою викладено у новій редакції п.п.2.1.2, 2.1.3 договору.

На виконання умов договору позивачем згідно рахунків: №3352 від 31.08.2016р. на суму 865,62 грн.; №3693 від 30.09.2016р. на суму 625,54 грн.; №4148 від 31.10.2016р. на суму 711,81 грн.; №4656 від 30.11.2016р. на суму 882,06 грн.; №5310 від 31.12.2016р. на суму 663,80 грн.; №265 від 31.01.2017р. на суму 772,54 грн.; №790 від 28.02.2017р. на суму 845,58 грн.; №1503 від 31.03.2017р. на суму 500,01 грн.; №2064 від 30.04.2017р. на суму 418,49 грн.; №2430 від 31.05.2017р. на суму 573,05 грн.; №2807 від 30.06.2017р. на суму 599,36 грн.; №3053 від 31.07.2017р. на суму 500,01 грн.; №3375 від 31.08.2017р. на суму 513,61 грн.; №3774 від 30.09.2017р. на суму 535,69 грн. надано відповідачу послуг у розмірі 9007,17 грн.

Сторонами також підписано акти наданих послуг за серпень – грудень 2016 року, січень – вересень 2017 року згідно договору №183 від 26.02.2007р.

Відповідачем вартість зазначених послуг не сплачена у зв’язку із чим позивачем з метою врегулювання спору в досудовому порядку 04.04.2017р., 02.03.2017р., 03.02.2017р., 13.07.2016 на адресу споживача направлялися листи щодо необхідності погашення заборгованості. Також залишена без відповіді претензія від 06.07.2018р. (вих.№86-2023/6027).

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатив, позивач звернувся із даним позовом до суду. Крім основного боргу позивач також просить стягнути 1370,98 грн. інфляційних втрат, 370,63 грн. 3%річних, 1650,57 грн. пені які нараховані по кожному рахунку наданих послуг.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як вбачається судом, між сторонами було укладено договір №183 від 26.02.2007р. на подачу питної вод та приймання стічних вод до каналізації за умовами якого позивач бере на себе зобов'язання забезпечувати відповідача питною водою міського водопроводу та приймати від відповідача стічні води до каналізації, натомість відповідач зобов'язується щомісяця розраховуватись за надані йому послуги на умовах даного Договору.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки – ст. ст. 655, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено надання позивачем послуг згідно договору №183 від 26.02.2007р. на суму 9007,17 грн. про що свідчать рахунки: №3352 від 31.08.2016р. на суму 865,62 грн.; №3693 від 30.09.2016р. на суму 625,54 грн.; №4148 від 31.10.2016р. на суму 711,81 грн.; №4656 від 30.11.2016р. на суму 882,06 грн.; №5310 від 31.12.2016р. на суму 663,80 грн.; №265 від 31.01.2017р. на суму 772,54 грн.; №790 від 28.02.2017р. на суму 845,58 грн.; №1503 від 31.03.2017р. на суму 500,01 грн.; №2064 від 30.04.2017р. на суму 418,49 грн.; №2430 від 31.05.2017р. на суму 573,05 грн.; №2807 від 30.06.2017р. на суму 599,36 грн.; №3053 від 31.07.2017р. на суму 500,01 грн.; №3375 від 31.08.2017р. на суму 513,61 грн.; №3774 від 30.09.2017р. на суму 535,69 грн. та підписані сторонами акти наданих послуг за серпень – грудень 2016року, січень – вересень 2017 року згідно договору №183 від 26.02.2007р.

Крім того, факт надання послуг та наявна заборгованість у розмірі 9007,17 грн. не заперечується відповідачем у відзиві.

З огляду на зазначене, суд вважає, заявлену до стягнення заборгованість у розмірі 9007,17 грн. обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Поряд із цим, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 1370,98 грн. інфляційних втрат, 370,63 грн. 3%річних, 1650,57 грн. пені.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Яв вбачається із поданого позивачем розрахунку інфляційних останні нараховані по кожному рахунку окремо.

Однак, позивачем не враховано, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Тому нарахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання. Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Згідно проведеного судом перерахунку правомірно нарахованими є інфляційні втрати у розмірі 1165,56 грн. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, натомість у стягненні 205,42 грн. інфляційних нарахувань слід відмовити за необґрунтованістю.

Судом також проведено перерахунок заявлених до стягнення 370,63 грн. 3% річних та встановлено правомірність та обґрунтованість їх нарахування, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу нарахованої позивачем пені у розмірі 1650,57 грн. судом до уваги береться таке.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 ГПК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із договору, п.п.5.2 сторони передбачили, відповідальність споживача за порушення термінів перерахування платежів Споживач у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не звільняє Споживача від сплати основної суми боргу.

Судом зважається на те, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності до нарахованої та заявлено до стягнення пені.

Зважаючи на подану заяву судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позивачем порушено встановлений законодавством строк позовної давності в один рік щодо стягнення пені по рахунках №3352 від 31.08.2016р. №3693 від 30.09.2016р.; №4148 від 31.10.2016р.; №4656 від 30.11.2016р.; №5310 від 31.12.2016р.; №265 від 31.01.2017р.; №790 від 28.02.2017р.; №1503 від 31.03.2017р.; №2064 від 30.04.2017р.; №2430 від 31.05.2017р.; №2807 від 30.06.2017р. При цьому сторонами у договорі не визначено більшого строку позовної давності як передбачено ст.259 ЦК України.

Згідно проведеного судом перерахунку правомірно нарахованою є пеня у розмірі 223,30 грн. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, натомість у стягненні 1427,27 грн. пені слід відмовити.

Відповідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в частинні 9007,17 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 1165,56 грн. інфляційних нарахувань, 370,63 грн. 3% річних, 223,30 грн. пені.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м.Київ від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС", м.Нетішин до Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" м.Нетішин про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуг в розмірі 9007,17 грн., 1370,98 грн. інфляційних втрат, 370,63 грн. 3%річних, 1650,57 грн. пені задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Управління будівництва Хмельницької АЕС" (м.Нетішин, вул.Ринкова, 4 ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м.Київ від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" (м.Нетішин, вул.Енергетиків, 20, ) – 9007,17 грн. (дев’ять тисяч сім гривень 17коп.) заборгованості за спожиті комунальні послуги, 1165,56 грн. (одна тисяча сто шістдесят п’ять гривень 56коп.) інфляційних нарахувань, 370,63 грн. (триста сімдесят гривень 63коп.) 3% річних, 223,30 грн. (двісті двадцять три гривні 30коп.) пені, 1339,62 грн. (одна тисяча триста тридцять дев’ять гривень 62коп.) судового збору.

Видати наказ.

У позові в частині стягнення 205,42 грн. інфляційних нарахувань та 1427,27 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя                                                                                          В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2,3 - позивачу рекомендованим з повідомленням (м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, м. Нетішин, вул Енергетиків, 20),

4 - відповідачу рекомендованим з повідомленням (30100, м. Нетішин, вул. Ринкова, 5)