ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"05" жовтня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/2125/18

Господарський суд Одеської області у складі судді – Петрова В.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Ергопак” про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю “Горяц-Т” боргу і штрафних санкцій у порядку ст. 147-156 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 р. до господарського суду Одеської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Ергопак” (заявник) про видачу судового наказу (вх.№ 2301/18) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Горяц-Т” заборгованості за договором поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р. в сумі 88920,23 грн., 11240,49 грн. пені, 9671,13 грн. інфляційних втрат, 3442,31 грн. 3% річних, всього 113274,16 грн. внаслідок нездійснення оплати поставленого товару.

Згідно ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

В ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Як встановлено судом, в підтвердження існування заборгованості заявником до поданої заяви долучено копію договору поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р., копії видаткових накладних та копії довіреностей. Із наданих заявником видаткових накладних, а саме: № 35904 від 30.12.2016 р., № 35884 від 30.12.2016 р., № 35402 від 27.12.2016 р., № 35393 від 27.12.2016 р., № 35374 від 27.12.2016 р., № 35060 від 23.12.2016 р., № 35057 від 23.12.2016 р., № 34276 від 20.12.2016 р., № 34275 від 20.12.2016 р., № 223 від 06.01.2017 р., № 489 від 13.01.2017 р., № 2696 від 31.01.2017 р., № 2733 від 31.01.2017 р., № 5558 від 24.02.2017 р., № 7330 від 10.03.2017 р. вбачається, що вони є неповними, наявна лише перша сторінка вказаних накладних, наступні ж заявником не долучені до матеріалів заяви, тому суд позбавлений можливості зробити висновки, зокрема, щодо вартості поставленого товару та отримання його покупцем.

Крім того, згідно п. 3.1 договору поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р. сторони передбачили, що поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2000) однією або декількома партіями у відповідності зі специфікаціями або накладними, які складаються на кожну таку партію. За згодою сторін отримувачем товару по даному договору може бути третя особа.

Пунктом 3.2 договору поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р. визначено, що поставка товару здійснюється у відповідності із заявкою покупця, узгодженою із постачальником та направляється постачальнику одним із наступних способів: а) шляхом вручення (передачі) заявки в письмовій формі офіційному представнику постачальника; б) по факсу; в) в електронному вигляді; г) телефонограмою із підтвердженням осіб, які передали та прийняли заяву.

За положеннями абз. 1 п. 3.4 договору постачальник зобов’язується поставити кожну окрему партію товару на протязі 3 календарних днів з моменту отримання узгодженої заявки покупця, якщо в такій заявці не вказана більш пізня дата поставки. Поставка товару згідно заявки покупця здійснюється постачальником в магазини покупця до 15-00.

Відповідно до абз. 2 п. 3.7 договору відсутність транспортних, податкових та (або) інших супровідних документів, а також порушення дати (терміну) та часу поставки є підставою для відмови в прийманні товару покупцем.

Відтак, сторони в договорі поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р. чітко передбачили наявність заявки покупця на постачання товару, специфікацій або накладних, транспортних, податкових та (або) інших супровідних документів. Проте, вказані документи заявником не додані до заяви в повному обсязі. Зокрема, до заяви ТОВ “Ергопак” про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Горяц-Т” 88920,23 грн. заборгованості за договором поставки з відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р. надано копії видаткових накладних, частина з яких є неповними.

При цьому в якості доказів підтвердження існування заборгованості заявник вказує на акт звірки взаєморозрахунків станом за період з 01.01.2017р.-12.07.2017 р. між ТОВ “Ергопак” та ТОВ “Горяц-Т”, з якого не вбачається, що заборгованість ТОВ “Горяц-Т” наявна саме за договором поставки із відстрочкою платежу № 38/16 від 01.11.2016 р., а не за будь-яким іншим договором. Крім того, із вказаного акту взаєморозрахунків взагалі не вбачається, який саме товар та в якій кількості було поставлено заявником боржнику.

Між тим в ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 10 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995р. №88, а саме п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.15. встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи). Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Виходячи із цих норм, до первинних документів можуть бути віднесені: господарський договір і документи, що підтверджують його виконання (акти прийому — передачі товару, видаткові накладні, розрахункову документацію і т. д.). В свою чергу чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу щодо наявності у боржника обов’язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов’язку. Таким чином, акт звірки взаєморозрахунків не можна вважати документом, що підтверджує наявність зобов’язання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам первинних документів. Натомість вказаний акт за наявності первинних документів лише може свідчити про порядок проведених розрахунків постачальниками і покупцями.

За таких обставин, наявність акту взаєморозрахунків між ТОВ “Ергопак” та ТОВ “Горяц-Т” станом за період з 01.01.2017р.-12.07.2017р. не свідчить про існування заявленої заборгованості за договором № 38/16 від 01.11.2016 р., тим більш вказаний акт взагалі не містить вказівки, за яким саме договором була проведена звірка взаєморозрахунків між сторонами.

Відтак, перевіривши матеріали поданої заяви, суд встановив, що заявлена до стягнення сума у розмірі 88920,23 грн. є непідтвердженою наданими документами.

Відповідно до п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у видачі ТОВ “Ергопак” судового наказу, оскільки таку заяву подано Товариством з порушенням вимог ст. 150 ГПК України, та з цієї заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків, а також не позбавляє заявника права звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Керуючись п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Ергопак” у видачі судового наказу за поданою заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Горяц-Т” заборгованості в сумі 88920,23 грн.

2. Повідомити заявника, що відповідно до ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя В.С. Петров