УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

26.09.2018Справа №910/22218/17

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест», Київська обл., м. Бориспіль

до відповідача 1: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Київ,

відповідача 2: Компанії «SPIRCOM ІNVESTMENTS LTD», Британські Віргінські Острови, Тортола

про зобов'язання припинити дії, які спрямовані на стягнення коштів, визнання відсутнім права та зобов'язання не вчиняти дії, -

За участю представників:

від позивача:не з'явився
від відповідача 1: від відповідача 2:Крюков Т.У. не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (найменування змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та Компанії «SPIRCOM ІNVESTMENTS LTD» про:

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» припинити дії, спрямовані на стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест»;

- визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права на стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» за кредитним договором №4Б16116Г від 10.11.2016;

- зобов'язання Компанії «SPIRCOM ІNVESTMENTS LTD» не вчиняти дії щодо виконання контрактів №silllcbi/16-18/1 від 05.10.2016 та №silllcbi/16-18/2 від 06.10.2016 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність ймовірного стягнення банком заборгованості за кредитним договором з позивача, а також безпідставність ймовірного вчинення банком дій, спрямованих на звернення стягнення на заставлене майно (майнові права).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 (суддя Лиськов М.О.) порушено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018, у зв'язку з набранням 15.12.2017 законної сили Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче судове засідання на 20.06.2018; провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентних органів іноземних держав на судове доручення про вручення виклику до суду чи інших документів; вирішено направити судове прохання про вручення документів до уповноваженого органу Британських Віргінських Островів - The Registrar of the Supreme Court of British Virgin Islands.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 за №05-23/860, у зв'язку з закінченням строку повноважень у судді Лиськова М.О., справу №910/22218/17 передано на повторний автоматизований розподіл між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2018 справу №910/22218/17 передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2018 поновлено провадження у справі №910/22218/17 та прийнято справу до провадження у новому складі суду; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання на 05.09.2018.

14.08.2018 відповідачем 1 подано до суду відзив на позов, який обґрунтовано безпідставністю заявлених позовних вимог та відсутністю матеріально-правового спору між сторонами. За твердженнями відповідача 1, фактично позивач просить суд прийняти рішення, яким бути обмежено право банку здійснювати передбачені законом дії, що спрямовані на захист свого майнового права, шляхом повернення виданих кредитних коштів. При цьому, як вказує відповідач, не допускається розгляд в межах господарського судочинства справи про встановлення юридичного факту.

04.09.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, за змістом якої позивач вказує на належність та ефективність обраних ним способів захисту.

У судовому засіданні 05.09.2018 судом розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, поданих до суду 04.09.2018, зважаючи на недоведення позивачем неможливості самостійного отримання ним частини доказів, а також оскільки перелічені останнім документи не є джерелом встановлення обставин, що входять до предмету доказування у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва віл 05.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2018.

25.09.2018 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Вказану заяву залишено судом без розгляду у зв'язку з пропуском Товариством з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» процесуального строку, встановленого частиною першою статті 49 Господарського процесуального кодексу України, про що судом постановлено ухвалу від 25.09.2018.

У судове засідання 26.09.2018 представник позивача не з'явився, однак подав до відділу діловодства суду клопотання від 26.09.2018 про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване неможливістю явки представника в судове засідання.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з вичерпним переліком підстав для відкладення розгляду справи, який передбачено частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відкладення розгляду справи, зокрема, є неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу.

Як зазначено у п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Проте, відповідачем не було доведено суду неможливості заміни представника, а також неможливості розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів по справі. Також судом враховано, що відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо неявки у судове засідання представника відповідача 2 господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (м. Гаага) (далі - Конвенція) ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Оскільки Україна та Британські Віргінські Острови (як заморська територія Об'єднаного Королівства Великобританії) приєднались до Конвенції, її положення є обов'язковими для обох країн.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом.

Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках (ст. 3 Конвенції).

За приписами статті 7 Конвенції типові умови формуляру, доданого до цієї Конвенції, у всіх випадках обов'язково мають бути складені французькою або англійською мовами. Вони можуть при цьому бути складені офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуючої Держави. Відповідні пробіли заповнюються або мовою запитуваної Держави, або французькою чи англійською мовами.

З урахуванням наведеного, для належного повідомлення відповідача 2 про розгляд справи судом було направлено до уповноваженого органу Британських Віргінських Островів - The Registrar of the Supreme Court of British Virgin Islands прохання про вручення Компанії «SPIRCOM ІNVESTMENTS LTD» ухвал суду від 14.12.2017 та від 27.03.2018, а також позовної заяви з додатками в нотаріально засвідченому перекладі на англійську мову.

За приписами статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території; b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Станом на 26.09.2018 до Господарського суду міста Києва не надходили відомості про виконання уповноваженим органом Британських Віргінських Островів судового доручення про вручення документів відповідачу 2. Однак, станом на 26.09.2018 строк у шість місяців, який визначено у абзаці 2 статті 15 Конвенції, минув.

Одночасно з цим, у пункті «а» статті 10 Конвенції встановлено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Як вбачається зі змісту застережень Об'єднаного Королівства Великобританії та її заморських територій, у тому числі Британських Віргінських Островів, висловлених при підписанні Конвенції, вказаною іноземною державою не було висловлено застережень щодо застосування пункту «а» статті 10 Конвенції (відповідна інформація доступна за посиланням: https://www.hcch.net/en/states/authorities/details3/?aid=278).

Враховуючи наведене, господарським судом було повідомлено відповідача 2 про дату, час та місце судових засідань 05.09.2018 та 26.09.2018 також шляхом направлення останньому ухвал суду від 20.06.2018 та від 05.09.2018 безпосередньо поштою.

Представник відповідача 1, Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», у судове засідання 26.09.2018 з'явився, подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване неможливістю розгляду даної справи в господарському суді.

Розглянувши клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

15.12.2017 набув чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, у тому числі, викладено Господарський процесуальний кодексу України в новій редакції.

Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вичерпний перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини другої статті 20 Господарського кодексу України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільного права віднесено також припинення дії, яка порушує право.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За висновками господарського суду, вимога про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитним договором не є вимогою про встановлення юридичного факту, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

У даному випадку ж заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача 1 припинити дії, спрямовані на стягнення коштів з позивача, визнання відсутнім у відповідача 1 права на стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором, а також зобов'язання відповідача 2 не вчиняти дії щодо виконання контрактів на користь відповідача 1 не можуть бути самостійним предметом спору. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише під час розгляду спору про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку, що клопотання відповідача 1 підлягає задоволенню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великою палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17, а також, зокрема, висновками Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №910/20954/17.

При цьому, на виконання вимоги частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз'яснює позивачу, що доводи останнього, які викладені в позовній заяві, не можуть бути самостійним предметом спору, а підлягають розгляду судом під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за відповідним кредитним договором.

На виконання ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Таким чином, наявні правові підставі для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» сплаченого та зарахованого до державного бюджету судового збору у разі звернення позивача до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №910/22218/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та Компанії «SPIRCOM ІNVESTMENTS LTD» про зобов'язання припинити дії, які спрямовані на стягнення коштів, визнання відсутнім права та зобов'язання не вчиняти дії.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01.10.2018.

Суддя В.В. Князьков